Справа № 129/132/17
Провадження № 22-ц/801/1392/2021
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року	Справа № 129/132/17	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Лучицького А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2021 року, ухвалене суддею Гайсинського районного суду Вінницької області Бондар О.В.,
ВСТАНОВИВ:
  У січні 2017 року заступник військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини  НОМЕР_1  (польова пошта НОМЕР_2 ) звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_1  про відшкодування матеріальної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в порушення вимог ст. 17,65,68 КУ, ст.11,16,49,82-84,88 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 51, 79 Бюджетного кодексу України, п.п. 1.9, 3.1.2, 3.2.1, 5.7, 6.1.4 положення «Про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 590 від 12.11.2010 та п.10.3 «Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 938 від 23.08.2012 р., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, 11.01.2016, перебуваючи у приміщенні штабу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), ввівши в оману командування військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо наявності залишку на рахунках військової частини грошових коштів для заохочення грошовою премією кращих військовослужбовців за підсумками 2015 року, підготував на ім`я начальника фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ ЗСУ за своїм підписом та підписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та в подальшому скерував заявку щодо необхідності профінансувати військову частину польова пошта НОМЕР_2 для повної виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за січень 2016 року; відповідач перевищуючи надані йому службові повноваження включив у суму, необхідну для виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, грошові кошти для виплати військовослужбовцям премії, яку відповідно до окремого доручення Міністерства оборони України № 25381/з від 16.12.2015 можливо було виплатити лише у 2015 році, яка була нарахована за рахунок загального фонду 2016 року, заподіявши вказаними протиправними діяннями істотну шкоду державі на суму 1586627,39 грн.
Зазначені вище обставини встановлені вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.09.2016, який набрав законної сили, відповідно до якого відповідача визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 426-1 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані із фінансово-економічною службою у Збройних Силах України (ЗСУ) на строк один рік, з іспитовим строком два роки, покладено передбачені ч.1 ст. 76 КК України обов`язки.
Позивач вказує, що ОСОБА_1 вказаними злочинами заподіяв державі в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) майнову шкоду в розмірі 1586627,39 грн., при цьому станом на 25.11.2016 збитки державі в сумі 1268794,19 грн. відповідачем відшкодовані, однак є невідшкодованими збитки в розмірі 317 833,20 грн., які просить стягнути прокурор, звертаючись до суду із позовом.
Відповідач надав заперечення на позов до суду до суду першої інстанції, в яких позов не визнає та вказує, що докази надані позивачем не доводять його вину.
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочину, в сумі 317 833,20 грн..
Не погодившись з вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Пославшись на його незаконність і необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх обставин справи, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволені позову або залишення позовну заяву без розгляду.
В якості основного доводу відповідач зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази наявності невідшкодованих ним збитків. Також суд не звернув увагу на ту обставину , що прокуратур не мав повноважень на подання позовної заяви в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) , що є підставою залишення його позову без розгляду. 
В свою чергу прокурор Дарницького гарнізону та Міністерство оборони України подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. 
Позивач заступник військового прокурора Дарницького гарнізону в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Належним чином був повідомлений.
         Розгляд апеляційної скарги відбувається без участі позивача- заступника військового прокурора Дарницького гарнізону.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду поза межами доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.09.2016 ОСОБА_1 засуджено за ч.1 ст. 366, ч.1 ст. 426-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки із позбавленням права обіймати керівні посади, пов`язані із фінансово-економічною службою у Збройних Силах України (ЗСУ) на строк один рік, з іспитовим строком два роки, покладено передбачені ч.1 ст. 76 КК України обов`язки; ОСОБА_1 , будучи військовою службовою особою, в порушення вимог ст. 17,65,68 КУ, ст.11,16,49,82-84,88 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 1,3,4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, ст. 51, 79 Бюджетного кодексу України, п.п. 1.9, 3.1.2, 3.2.1, 5.7, 6.1.4 положення «Про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 590 від 12.11.2010 р. та п.10.3 «Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 938 від 23.08.2012 р., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, 11.01.2016 р., перебуваючи у приміщенні штабу військової частини польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ), ввівши в оману командування військової частини польова пошта НОМЕР_2 щодо наявності залишку на рахунках військової частини грошових коштів для заохочення грошовою премією кращих військовослужбовців за підсумками 2015 року, підготував на ім`я начальника фінансово-економічного управління командування Сухопутних військ ЗСУ за своїм підписом та підписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та в подальшому скерував заявку щодо необхідності профінансувати військову частину польова пошта НОМЕР_2 для повної виплати військовослужбовцям грошового забезпечення за січень 2016 року; перевищуючи надані йому службові повноваження, в порушення вимог чинного бюджетного законодавства, включив у суму, необхідну для виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, грошові кошти для виплати військовослужбовцям премії, яку відповідно до окремого доручення Міністерства оборони України № 25381/з від 16.12.2015 можливо було виплатити лише у 2015 році, яка була нарахована за рахунок загального фонду 2016 року, заподіявши вказаними протиправними діяннями істотну шкоду державі на суму 1586627,39 грн. ОСОБА_1 вказаними злочинами заподіяв державі в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) майнову шкоду в розмірі 1586627,39 грн (а.с. 12-13).
З довідки військової частини польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) від 29.11.2016 № 2946 слідує, що станом на 25.11.2016 р. заподіяні ОСОБА_1 державі збитки в сумі 1268794,19 грн. відшкодовані, невідшкодованими залишаються грошові кошти в сумі 317 833,20 грн. (а.с. 14).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що в результаті протиправних дій ОСОБА_1 , що підтверджується вироком, державі заподіяно шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.
Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду.
Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
За загальним правилом, передбаченим ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
За змістом частини четвертої статті 5 КАС України суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Згідно пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли у зв`язку із заподіянням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 завдав шкоду державі в особі військової частини виконуючи обов`язки заступника начальника фінансово-економічної служби 59 окремої мотопіхотної бригади оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто у період проходження військової служби.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Приписи ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Наведені норми права прямо передбачають, що військова служба є публічною службою.
У справі, що переглядається, відповідач, перебуваючи на посаді військовослужбовця, що відноситься до публічної служби, скоїв злочин в період здійснення ним установлених повноважень, пов`язаних з виконанням завдань і функцій державного органу, чим на думку позивача заподіяв шкоду, яка підлягає стягненню з нього в судовому порядку.
У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи.
Водночас, у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України.
З урахуванням наведеного, даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 (провадження № 11-892апп18), від 12 грудня 2018 року у справі № 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) та від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18 (провадження № 11-574апп19).
Так, сталою практикою Верховного Суду визначено, що спори про заподіяння шкоди військовослужбовцем підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає наступне, що суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі в порядку цивільного судочинства, не врахував всіх фактичних обставин та особливостей спору, у зв`язку з чим помилково розглянув даний спір у порядку ЦПК України.
Апеляційний суд звертає увагу, що за диспозицією ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
         Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. Оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги підлягає скасуванню, а провадження у даній справі підлягає закриттю.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.255,367,374, 377 ЦПК України,ст.ст.4,19 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2021 року скасувати.
Провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) до  ОСОБА_1  про відшкодування матеріальної шкоди– закрити.
Роз`яснити позивачу, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до Вінницького апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 29 червня 2021 року.

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді                                                                          О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало