П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/322/21	

Категорія: 10500000          Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 09.02.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконними дій, визнання незаконною та скасування постанови про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М., треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила: 
-          визнати незаконними дії приватного виконавця Одеського обласного виконавчого округу Долинського М.М. з накладення арешту та звернення стягнення на майно у виконавчих провадженнях №62877443 та №62878056 про стягнення грошових кошів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яке належить ОСОБА_3 , та стосовно якого було встановлено заборону відчуження на підставі ухвали Вознесенського мicькрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року, зміненої постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року, а саме: будівлю, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, магазин з підвалом №6/3.4.5.11.262. загальною площею 202,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ; складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 ;
-          визнати незаконною та скасувати постанову про накладення арешту на майно, винесену приватним виконавцем Одеського обласного виконавчого округу Долинським М.М. 21 серпня 2020 року у виконавчих провадженнях №62877443 та №62878056 про стягнення грошових кошів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яке належить ОСОБА_3 , та стосовно якого було встановлено заборону відчуження на підставі ухвали Вознесенського мicькрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року, зміненої постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року, а саме: будівлю, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, магазин з підвалом №6/3.4.5.11.262. загальною площею 202, 5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ; складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що в провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за її – ОСОБА_4 позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у сумі 10 061 778,60 грн.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року (зі змінами на підставі постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2020 року) було заборонено відчуження наступного майна, яке належить ОСОБА_3 : - будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; - нежитлове приміщення, магазин з підвалом №6/3.4.5.11.262. загальною площею 202,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 ; - нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; - комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_4 ;- нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 ; - складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 ; - нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 .
На підставі даної ухвали було внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та зазначено видом обтяження: "арешт нерухомого майна, заборонити відчуження майна".
Позивач вказувала, що у січні 2021 року вона випадково з сайту СЕТАМ про наявні лоти для продажу (на продаж виставлено майно, на яке накладений арешт ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року) дізналась про те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 25 млн. грн. задоволено в повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25 млн. грн. та стягнуто судовий збір 5 155 грн.
На підставі вказаного рішення було видано виконавчі листи, які ОСОБА_2 надала відповідачу для примусового виконання. 21 серпня 2020 року приватним виконавцем Долинським М.М. відкриті виконавчі провадження №62877443 та №62878056. При здійсненні виконавчих дій приватним виконавцем було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_3 та передано майно для примусової реалізації на електронних торгах.
Таким чином, незважаючи на обтяження відповідачем після відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих листів, поданих ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів, було винесено постанову від 21 серпня 2020 року про арешт всього рухомого і нерухомого майна ОСОБА_3 та на підставі винесеної постанови від 21 серпня 2020 року зареєстровано обтяження у вигляді арешту об`єктів нерухомого майна ОСОБА_3 , в тому числі на об`єкти, які були вказані в ухвалі Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року. В подальшому об`єкти нерухомого майна були передані на реалізацію з електронних торгів. 
На думку позивача, звернення ОСОБА_2 до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та його визнання ОСОБА_3 було направлене на те, щоб не допустити звернення стягнення на майно, яке було предметом забезпечення позову ОСОБА_4 , а грошові кошти, які будуть отримані від реалізації майна надійдуть дочці ОСОБА_3 , або ж майно буде передане їй, якщо не буде продане з торгів.
Також позивач вважає, що приватний виконавець не повинен був звертати стягнення на майно, яке було заборонено відчужувати. А міг звертати стягнення на інше майно чи доходи боржника, за їх наявності.
Крім того, позивач зазначила, що за її апеляційною скаргою було відкрите апеляційне провадження у справі №522/1085/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів та на даний час переглядається вищевказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року в апеляційному порядку. Розгляд справи призначено на 10 лютого 2021 року на 15:30год.
Крім того ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2021 року при відкритті апеляційного провадження зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року до розгляду апеляційної скарги по суті.
Разом з тим, позивачка вважає, що діями та рішенням приватного виконавця порушено її права та просила задовольнити позовні вимоги.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що даний спір має розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Також відповідач звертає увагу на те, що майно не було обтяжено згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 
Крім того, реалізація майна на прилюдних торгах не може порушувати права та законні інтереси ОСОБА_1 з урахуванням того факту, що вона не є ані стороною виконавчого провадження, ані учасником торгів, ані їх переможцем.
При цьому, звернення ОСОБА_1 із позовними вимогами про скасування арешту на майно боржника ОСОБА_3 – є порушенням процедури звернення стягнення на майно особи, яка є боржником у виконавчому провадженні, що є прихованим порушенням прав стягувача, вимоги якого мають бути задоволені за відповідним виконавчим документом.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 фактично втручається у виконавче провадження, до якого вона не має жодного відношення, вона порушує права та інтереси стягувача на задоволення її матеріальних вимог.
Позивач посилається на те, що його дії, як приватного виконавця є незаконними, але у своїй скарзі не зазначає, у чому саме полягає порушення її прав, адже виконавець діє у відповідності до приписів Закону України "Про виконавче провадження". 
Ним, як приватним виконавцем, у якого на виконанні перебуває виконавчий лист щодо стягнення з боржника ОСОБА_3 коштів – здійснено всі дії у межах чинного законодавства, а неврахування матеріального інтересу особи, яка не є ані учасником, ані стороною виконавчого провадження не може бути підставою для визнання його дій протиправними, адже це суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження".
Крім того, враховуючи значну суму коштів, які підлягають стягненню за виконавчим документом на користь ОСОБА_2 , ним правильно застосовано норми ч.ч.1, 3 ст. 56 Закону, адже, маючи нерухоме майно, на яке може бути звернено стягнення, можна повністю задовольнити вимоги стягувача.
Третя особа ОСОБА_2 надала пояснення на позов, в яких просила відмовити у його задоволенні, вважаючи, що права позивача відповідачем не порушені, вона не є стороною по справі та ніяким чином не довела свої порушені права, а відтак і позбавлена втручатись в судові та виконавчі провадження. Вважає, що приватний виконавець відкривши виконавче провадження, наклавши арешт на майно боржника діяв у відповідності до вимог законодавства.
Також третя особа ОСОБА_2 вказує, що на адресу приватного виконавця надійшла заява (вх.№117 від 21 січня 2021 року) разом з додатками, а саме: ухвала Одеського апеляційного суду від 16 січня 2021 року по справі №522/1085/20, відповідно до якої гр.-ке ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року, відкрито апеляційне провадження та зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року до розгляду апеляційної скарги.
21 січня 2021 року постановою приватного виконавця ВП№62878056 зупинено виконавче провадження до розгляду апеляційної скарги по суті.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження (з урахуванням особливостей встановлених ст.ст. 268-273 КАС України).
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. (вул. Гоголя, 19, офіс 1, м. Одеса, 65082), треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання незаконними дій, визнання незаконною та скасування постанови про накладення арешту на майно.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно не відповідає нормам матеріального та процесуального права, постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2018 року, за результатами перегляду ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року, було заборонено відчуження наступного майна:
-          будівля, склад, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 60,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю (на час придбання) 39 966 грн.;
-          нежитлове приміщення, магазин з підвалом №6/3.4.5.11.262, загальною площею 202,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 на час придбання) 75 395 грн.;
-          нежитлове приміщення, нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 43,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю (на час придбання) 2 488 грн.
-          комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю (на час придбання) 918 186 грн.;
-          нежитлова будівля, магазин з підвалом, загальна площа 275,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_5 , вартістю (на час придбання) 1 240 245 грн.;
-          складське приміщення, загальна площа 28,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю (на час придбання) 28 328 грн.;
-          нежитлове приміщення, загальна площа 145,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_6 , вартістю (на час придбання) 21 846 грн.
Однак, суд першої інстанції зробив висновок, що наявність ухвали суду про заборону відчуження майна у якості забезпечення позову особи у цивільній справі не свідчить про наявність права цієї особи на вказане майно. Дійсно, наявність ухвали суду про забезпечення позову ОСОБА_1 не вказує на наявність в неї речового права на забезпечене майно. Разом з тим, подавши клопотання про забезпечення свого позову та отримавши ухвалу про забезпечення позову у вигляді заборони відчуження майна, ОСОБА_1 правомірно розраховувала, що матиме можливість в разі задоволення її позову та відсутності його добровільного виконання з боку ОСОБА_3 , звернути стягнення на його майно, яке суд заборонив відчужувати на період розгляду справи та набрання законної сили рішенням.
При цьому суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки тому, факту, що відомості про обтяження було внесено до Реєстру речових прав на нерухоме майно, та зазначено видом обтяження: "арешт нерухомого майна, заборонити відчуження майна".
На підтвердження вказаної обставини позивачем було надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на час звернення з позовом до суду, а також станом на 08 лютого 2021 року, з яких вбачається наявність реєстраційних записів щодо арешту, як на підставі ухвали Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року, які були здійснені в квітні 2018 року, так і інформації про арешти, накладені приватним виконавцем 21 серпня 2021 року.
У відзиві приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. на апеляційну скаргу вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а судом першої інстанції правомірно не враховано аргументи позивача та повністю досліджено всі докази, подані в рамках справи.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2021 року відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Долинському М.М. у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі №420/322/21.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08 червня 2021 року колегією суддів вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції:
Позивач по даній адміністративній справі є також позивачем по цивільній справі, яка знаходиться в провадженні Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області за її – ОСОБА_4 позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у сумі 10 061 778,60 грн.
Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року (зі змінами на підставі постанови Апеляційного суду Миколаївської області від 17 травня 2020 року) був забезпечений позов та заборонено відчуження майна, яке належить ОСОБА_3 .
Під час розгляду вказаної цивільної справи Приморським районним судом міста Одеси розглянута цивільна справа ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 25 млн. грн. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, стягнуто з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25 млн. грн. 
Позивач вказує, що у січні 2021 року вона випадково з сайту СЕТАМ про наявні лоти для продажу (на продаж виставлено майно, на яке накладений арешт ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року) дізналась про те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 25 млн. грн. задоволено в повному обсязі: стягнуто з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25 млн. грн. та стягнуто судовий збір 5 155 грн.
21 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернулась з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №522/1085/20 від 13 серпня 2020 року до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського М.М. про стягнення з ОСОБА_3 на користь її – ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 25 млн. грн.
Постановами від 21 серпня 2020 року приватним виконавцем відкрити виконавчі провадження щодо стягнення моральної шкоди та судового збору, об`єднані у зведене провадження, накладений арешт на майно боржника.
У січні 2021 року ОСОБА_1 з сайту СЕТАМ дізналась про наявні лоти для продажу майна, на яке накладений арешт ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 02 квітня 2018 року згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року щодо стягнення з ОСОБА_3 та користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 25 млн. грн. 
Вважаючи постанову про накладення арешту на майно та дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений Законом України "Про виконавче провадження".
Позивач не навела обґрунтування щодо порушення відповідачем норм законодавства при виконанні рішення Приморського районного суду від 25 березня 2020 року за виконавчим листом №522/1085/20, виданого судом 13 серпня 2020 року та не надала відповідних належних доказів.
Наявність ухвали суду про заборону відчуження майна у якості забезпечення позову особи у цивільній справі не свідчить про наявність права цієї особи на вказане майно. У той же час наявність рішення, яке набрало законної сили, та виданого виконавчого листа, зобов`язує приватного виконавця здійснити всі заходи встановлені законом щодо виконання рішення суду. 
При вирішенні спірних правовідносин суд також враховував, що станом на час розгляду даної справи виконання рішення Приморського районного суду від 25 березня 2020 року за виконавчим листом №522/1085/20 зупинено постановою приватного виконавця від 21 січня 2021 року у зв`язку з отриманням ухвали Одеського апеляційного суду від 16 січня 2021 року по справі №522/1085/20, якою, крім іншого, зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року до розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, 2 ч.1 ст. 2, п.1 ч.1 ст. 10, п.1 ч.2 ст. 18, ч.5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Пунктом 2 ч.1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII), визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засади обов`язковості виконання судового рішення.
Відповідно до ч.5 ст. 26 Закон №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом п.1 ч.1 ст. 10 Закону №1404-VIII визначено, що заходами примусового виконання рішень є, зокрема: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
Колегія суддів зазначає, що при накладенні арешту в рамках спірних виконавчих, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб визначений Законом України "Про виконавче провадження".
Натомість, апелянтом не зазначено, які норм матеріального права було порушено відповідачем.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права у зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.
Натомість, в даних спірних правовідносинах колегія суддів не вбачає, які саме права позивача були порушені оскаржуваними постановами відповідача.
Крім того, судом першої інстанції вірно враховано під час вирішення даного спору, що виконання рішення Приморського районного суду від 25 березня 2020 року за виконавчим листом №522/1085/20 зупинено постановою приватного виконавця від 21 січня 2021 року у зв`язку з отриманням ухвали Одеського апеляційного суду від 16 січня 2021 року по справі №522/1085/20, якою, крім іншого, зупинено дію рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 березня 2020 року до розгляду апеляційної скарги.
Також, колегія суддів враховує те, що станом на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідачем було закрито виконавчі провадження №62877443 та №62878056, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, що підтверджується відповідними постановами про закриття виконавчого провадження від 16 березня 2021 року, у зв`язку з тим, що ухвалою Одеського апеляційного суду у справі №522/1085/20 від 10 лютого 2021 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси було скасовано.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.