РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року
м. Рівне

Справа № 572/2906/20
Провадження № 22-ц/4815/535/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року у складі судді Березня Ю. В., ухвалене в м. Сарни Рівненської області, повний текст рішення складено 13 січня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог пояснював, що він із відповідачкою є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких він сплачує аліменти на користь відповідачки згідно судового наказу від 26 лютого 2018 року №572/309/18. Зазначав, що дитина ОСОБА_3 у період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2020 року проживала із ним, а тому наявні підстави для припинення стягнення аліментів, зміни їх розміру та стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача протягом зазначеного періоду. Позивач з відповідачкою мали домовленість, що виданий судовий наказ остання не звертатиме до виконання, а тому безпосередньо після його видачі ОСОБА_1 не ставив питання про його перегляд чи зменшення розміру аліментів, однак відповідачка допустила виконання наказу, незважаючи на обставини проживання з ним дитини протягом зазначеного періоду. Просив суд припинити за період з лютого 2018 року по березень 2020 року стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснюється згідно судового наказу Сарненського районного суду Рівненської області у справі №572/309/18; зменшити розмір стягуваних аліментів та визначити аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 1 лютого 2018 року по 31 березня 2020 року, та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно за період з 1 лютого 2018 року по 31 березня 2020 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом особи, щодо якої видано судовий наказ про стягнення аліментів, звернутися до суду із позовом про зменшення їх розміру або із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, однак таким своїм правом позивач у цій справі не скористався. Судом також враховано, що на час ухвалення оскаржуваного рішення дитина проживає з відповідачкою, що унеможливлює задоволення позову в частині стягнення аліментів. В частині відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів судом відмовлено з тих міркувань, що зменшення розміру аліментів за минулий час (заявлений період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2020 року) законом не передбачено.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує на помилковість висновку суду про відсутність підстав для зменшення аліментів, що стягуються з нього за судовим наказом на користь відповідачки на утримання їхніх двох дітей. Пояснює, що при розгляді справи № 572/309/18 про видачу судового наказу ОСОБА_2 погодилася забрати із суду свою заяву, оскільки дочка сторін ОСОБА_5 проживала із батьком за місцем його реєстрації, і цей факт підтверджений свідком ОСОБА_6 .. Додає, що відповідачка ввела його в оману і своєї обіцянки не виконала, допустивши до виконання судовий наказ, а він, натомість, вважав, що спору із відповідачкою щодо аліментів тепер не існує. Зазначає, що рішенням Сарненського районного суду від 27.08.2020 року було відмовлено у задоволенні його позову про припинення стягнення аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на дочку ОСОБА_5 , при цьому, суд виходив з недостатності підстав для задоволення позову, адже діти на той час проживали з матір`ю. Зауважує, що докази проживання дочки ОСОБА_5 із ним, батьком, у заявлений період були ним здобуті вже після ухвалення рішення суду, а на стадії розгляду справи не було юридичної можливості змінити підставу та предмет позову. Покликається на Акт від 31.08.2020 року Вирівської сільської ради Сарненского району про фактичне місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підтверджує її проживання у АДРЕСА_1 у період лютого 2018 року по березень 2020 року. Додає, що дочка і надалі б проживала із ним, однак у зв`язку із запровадженням карантину на території України залишилася проживати із матір`ю у м. Львів. Акцентує увагу на відсутності в матеріалах справи доказів утримання дитини з боку матері у заявлений період, і вважає, що ця обставина має бути врахована, зважаючи на перебування на його утриманні ще однієї дитини дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити,  а оскаржуване рішення залишити без змін. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія НОМЕР_1 від 20 червня 2008 року, НОМЕР_2 від 26 серпня 2011 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Судовим наказом Сарненського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року №572/309/18 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду – 02.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Звертаючись до суд з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд припинити за період з лютого 2018 року по березень 2020 року стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що здійснюється згідно судового наказу Сарненського районного суду Рівненської області у справі №572/309/18; зменшити розмір стягуваних аліментів та визначити аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 , та стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно за період з 01 лютого 2018 року по 31 березня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Комісійними актами обстеження матеріально-побутових умов Чудельської сільської ради Сарненського району від 13 березня 2019 року та від 15 серпня 2019 року встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в задовільних санітарно-гігієнічних умовах разом із батьком ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . 

Ці факти підтверджуються довідкою Чудельської сільської ради Сарненського району №1362 від 11 червня 2019 року, довідкою Вирівської сільської ради Сарненського району №829 від 20 березня 2020 року. 

Період проживання дочки сторін ОСОБА_5 із батьком по АДРЕСА_1 з лютого 2018 року по березень 2020 року підтверджується Актом від 31 серпня 2020 року Вирівської сільської ради Сарненського району про фактичне місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також показаннями свідка ОСОБА_8 , допитаної місцевим судом.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття. 

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Як зазначено вище, аліменти з позивача на користь відповідачки стягуються на підставі судового наказу.

Згідно ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу, боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Частиною 8 статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Як встановлено судом, після вручення судового наказу від 26 лютого 2018 року №572/309/18 позивач ОСОБА_1 не скористався своїм передбаченим законом правом на перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. Також, у період проживання дочки ОСОБА_5 з позивачем, її батьком, – з лютого 2018 року по березень 2020 року – будь-які судові рішення про зменшення з цих підстав розміру аліментів, які стягувалися із нього на утримання спільних з відповідачкою дітей, в тому числі, і дочки ОСОБА_5 , відсутні. 

За наведених обставин та з урахуванням того, що даний позов заявлено в листопаді 2020 року, відсутні передбачені законом підстави для зміни розміру аліментів за минулий період.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні позивача, окрім спільних дочок з відповідачкою, перебуває малолітня дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це є суттєвою підставою для зменшення розміру аліментів, не можуть бути взяті до уваги в контексті встановлених обставин справи та норм, якими забезпечуються права боржника за судовим наказом на оскарження останнього.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Шимків С. С.

                                                                       Хилевич С. В.