ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/13049/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Білак С.В., Олефіренко Н.А.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. (суддя Голобутовський Р.З.) в справі № 160/13049/20 за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання  протиправною бездіяльності  щодо не нарахування та не виплати  індексації грошового забезпечення за період  з 01.12.2015 р. по 28.02.2020 р. в повному обсязі, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення  за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2020 р. в повному обсязі  із застосуванням січня 2008 р. як місяця, з якого починається обчислення споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, (базового місяця) в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р., а в період з 01.03.2018 р. по 28.02.2020 р. з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2020 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2020 року; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити  рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в редакції про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити  позивачу  індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. із врахуванням  базового місяця індексації – січень 2008 р., а в період з 01.03.2018 р. по 28.02.2020 р. з врахуванням базового місяця березень 2018 р. та  абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Апелянт зазначає, що визначення базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення залежить виключно від змін посадового окладу згідно з рішенням Уряду, а такими місяцями є січень 2008 р. та березень 2018 р., оскільки у цих місяцях набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 та № 794 від 30.08.2017 р. й саме у місяці підвищення посадових окладів повинні враховуватися абзаци 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Посадовий оклад за посадою, яку займав позивач до березня 2018 р., востаннє підвищувався 01.01.2008 р., тому обчислення індексу споживчих цін здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), - лютого 2008 р., та застосовуються як для діючих, так й для новоприйнятих або переведених військовослужбовців. 
Апелянтом приведено рішення Верховного Суду, в яких викладена така позиція, та зазначено про неврахування судом першої інстанції таких висновків суду касаційної інстанції. 
Також апелянт вважає, що оскільки з березня 2018 р. відбулось підвищення посадового окладу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 р., саме березень 2018 р. є базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення березня 2018 р.
На думку апелянта, є неправильним висновок суду першої інстанції, що повноваження відповідача зі спірного питання є дискреційними.    
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 28.02.2014 р. по 28.02.2020 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
При звільненні з військової служби позивачу не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2020 р.
У червні 2020 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання відомостей щодо проходження служби, зокрема, виплати грошового забезпечення, у тому числі індексації грошового забезпечення.
Відповідачем відповіді на таку заяву не надано.
Враховуючи, що індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи, суд першої інстанції вважав, що відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується   законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.
Оскільки індексація грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2015 року по 28.02.2020 року не нараховувалась та не виплачувалась, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, а відтак, його порушені права мають бути відновлені у   належний спосіб, а саме шляхом нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2020 року.
Оскільки  розрахунок індексації грошового забезпечення є виключною компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу та який виплачував йому грошове забезпечення,  та саме на відповідача покладено обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, враховуючи, що позивачу індексація не нараховувалася, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав стверджувати про порушення відповідачем порядку її нарахування із застосуванням конкретного базового місяця, тому вказав, що позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення із застосуванням базових місяців не підлягає задоволенню, оскільки є передчасною.
          Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає обґрунтованим висновок суду в частині відмови у задоволені позовних вимог.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив  військову службу у Збройних Силах України. 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2020 р. №69 (по стройовій частині) позивача  виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 28.02.2020 р.
В період  з 01.12.2015 р. по 28.02.2020 р.  позивачу не здійснювалось нарахування та  виплата індексації грошового забезпечення.
Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання наявності підстав для застосуванням для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. базового місяця – січень  2008 року, а за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2020 р. - березень 2018 р.    
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Абзацом 2 частини 4  статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі – Закон № 2011-ХІІ)   встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до частин  2, 3  статті  9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18   Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі  статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1     Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі – Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі статтею 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
За змістом статті 4 Закону № 1282-XII в чинній редакції індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р. (далі - Порядок № 1078).
Згідно  з пунктом 6 Порядку № 1078     виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто індексація грошового забезпечення у випадках, передбачених законом, має бути  обов`язково нарахована та виплачена.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення не проведена, суд  першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати позивачу  індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 р. по 28.02.2020 р. включно та наявність підстав для зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за вказаний період в повному обсязі відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078.
Суд визнає правильним висновок суду першої інстанції  про необґрунтованість позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення  за період  з 01.12.2015 р. по 28.02.2018 р. базового місяця – січень  2008 року, а за період з 01.03.2018 р. по 28.02.2020 р. - березень 2018 р.    
Судом першої інстанції правильно вказано, що на час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме на отримання індексації грошового забезпечення.
Вище судом встановлено, що відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення, відповідно, на час звернення до суду між позивачем та військовою частиною не існувало  спору щодо розміру індексації, а також стосовно застосування базового місяця при обчисленні індексації.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене право.
При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. 
Відповідно, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної  законом  компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Оскільки у спірному періоді відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення позивача, відсутній між сторонами спір про розмір такої індексації, а також про застосування показників базового періоду під час індексації грошового забезпечення, тому судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції  висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 10.09.2020 р. в справі № 200/9297/19-а, суд не приймає до уваги, адже Верховним Судом в цій постанові не робились висновки стосовно питання визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення, а привівши підстави, за якими судом апеляційної інстанції  роз`яснено раніше прийняте судове рішення, зазначено: «Таким чином з урахуванням попередніх процесуальних рішень у цій справі, суд апеляційної інстанції вжив заходи для забезпечення повного виконання рішення суду, шляхом роз`яснення, у тому числі визначивши базовий місяць при розрахунку індексації грошового забезпечення.».
Тобто Верховним Судом в постанові від 10.09.2020 р. в справі № 200/9297/19-а не формулювались  власні правові висновки зі спірного питання, які відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України мають враховуватися судами. 
          Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 30.06.2020 р. в справі №  380/2597/20, також є незмістовними, адже в цій ухвалі не формулювались будь-які висновки стосовно застосування норм права зі спірного питання.
Крім того, за положеннями частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не в ухвалах суду касаційного інстанції. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому судом не переглядається.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа стосується питання прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а позивач не є службовою особою, яка у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище, ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308, 311,   315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Дзундзи Юрія Романовича на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р. в справі № 160/13049/20  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 15.03.2021 р.  в справі № 160/13049/20 за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності  протиправною, зобов`язання вчинити певні дії  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 07.06.2021 р. та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
          Повне судове рішення складено 07.06.2021 р.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко