Справа № 127/1572/21
Провадження № 22-ц/801/1143/2021
Категорія: 55
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року	Справа № 127/1572/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Сопруна В.В., Оніщука В.В.
за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу № 127/1572/21 за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання вчинити певні дії,
за апеляційною скаргою тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2021 року, повний текст якого складено 29 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К.П.,

встановив:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 03 грудня 2020 року №10 в частині зняття з квартирного обліку та зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку.
Позов мотивований тим, що з 1979 по 2006 роки проходив військову службу у Збройних силах та був звільнений у запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок МО України. Рішенням житлової комісії відповідача від 22 лютого 2007 року позивача включено до списку осіб, що мають право на позачергове отримання житла.
Рішенням житлової комісії відповідача від 03 грудня 2020 року №10 у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою взяття на облік, ОСОБА_1 із складом сім`ї знято з загальної черги та виключено із списку осіб, які користуються правом позачергового отримання жилих приміщень.
З таким рішенням позивач не погоджується, адже не був запрошений на вищезазначене засідання. Крім того позивач зазначає, що в 2001 році ним отримано ордер із складом сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_3 (син) на вселення в квартиру АДРЕСА_1 площею 31,9 кв. м. В 2002 році позивача переведено до нового місця служби в м. Вінниця внаслідок чого позивач із сином знятий з реєстрації в м. Біла Церква та зареєстрований в АДРЕСА_2 (гуртожиток). Рішенням виконкому Білоцерківської міської ради від 17 вересня 2002 року № 283 дозволено зміну договору найму житлового приміщення та переоформлення особового рахунку на кв. АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 . В 2003 році позивач звернувся до житлової комісії як особа, що не має постійного житла, для зарахування на квартирний облік та надав документи передбачені Положенням, яке затверджене наказом МО № 20 від 03 грудня 1995 року. Позивач зазначає, що з 2003 року жодних недоліків житловою комісією військової частини НОМЕР_1 в облікових документах виявлено не було, а всі подані документи відповідають дійсності. Одночасно позивач зауважив, що в березні 2005 року виконкомом Вінницької міської ради йому на склад сім`ї з трьох осіб видано ордер на службову квартиру АДРЕСА_3 , а квартира в м. Біла Церква приватизована дружиною позивача в 2005 році. Позивач із сином участі у приватизації квартири не приймали, адже зареєстровані та проживали в м. Вінниця. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 04 травня 2011 року шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано, про що поставлена до відома житлова комісія відповідача.
За наведених обставин позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 03 грудня 2020 року №10 в частині знаття ОСОБА_1 із складом сім`ї з квартирного обліку, зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_2 із складом сім`ї на квартирному обліку в загальній черзі з 15 січня 2003 року та позачерговій черзі з 15 грудня 2006 року та стягнути судові витрати (а.с. 2-9).
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано незаконним та скасовано п. 2.10 рішення житлової комісії Командування Повітряних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), оформлене протоколом №10 від 03 грудня 2020 року про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 складом сім`ї 3 (три) особи у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік.
Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 складом сім`ї 3 (три) особи на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання з 15 січня 2003 року загальна черга, та у списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень з 15 грудня 2006 року.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 908 грн. (дев`ятсот вісім) грн. судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, шо позивачем доведено обставини, які свідчать про те, що при взятті на квартирний облік 15 січня 2003 року ним надано весь передбачений діючим законодавством перелік документів, які в свою чергу не містили відомостей, що не відповідали дійсності, а тому у відповідача відсутні підстави для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.
В апеляційній скарзі тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 вказав, що вивчивши зміст рішення Вінницького міського суду Вінницької області вважає, що воно прийняте із порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.
В апеляційній скарзі зазначено, що позивач надав недостовірні дані щодо забезпечення його постійним житлом за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України за адресою АДРЕСА_4 , оскільки він фактично відмовився від вказаної квартири на користь своєї дружини. Апелянт в апеляційній скарзі вказав, що перебування позивача на квартирному обліку є протиправним, оскільки повторне отримання ним житла від Міністерства обороги України протирічить Закону та порушує права інших військовослужбовців, які не отримали житла.
17 травня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Присив апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав просив її задовольнити з підстав які зазначені в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Судом встановлено, що ОСОБА_1 з серпня 1979 по грудень 2006 року проходив військову службу у ЗС, що підтверджується копією витягу з послужного списку від 15 жовтня 2020 року № 12/1/311 (а.с. 14).
Відповідно до ордеру на житлове приміщення виконкому Білоцерківської міської ради народних депутатів №004386 від 09 листопада 2001 року, останній виданий ОСОБА_1 з сім`єю з 3-х осіб ( ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_3 - син) на право зайняття житлового приміщення житловою площею 29,1 кв. м. за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 33).
25 грудня 2001 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . 27 серпня 2002 року ОСОБА_3 , а 13 вересня 2002 року і ОСОБА_1 зняті з реєстрації за вищезазначеною адресою. 09 жовтня 2002 року позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 . Вищезазначені обставини підтверджується відповідними відмітками в паспортах зазначених осіб (а.с. 11, 12).
Відповідно до п. 2.8 рішення виконкому Білоцерківської міської ради від 17 вересня 2002 року № 283 розглянуто та задоволено клопотання адміністрації ЖЕК-6, вирішено дозволити зміну договорів найму житлових приміщень та переоформлення особових рахунків на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 на ОСОБА_2 згідно із заявами за згодою членів сім`ї, що підтверджується копією архівного витягу від 05 грудня 2019 року № 215-2/06-03 (а.с. 15).
20 листопада 2002 року позивач звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 з проханням зарахувати його на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_3 з сім`єю з двох осіб, у зв`язку з незабезпеченням житловою площею за місцем служби у м. Вінниця. Одночасно вказав, що за попереднім місцем служби має 2-х кімнатну квартиру в м. Біла Церква, в якій проживає дружина. При отриманні квартири в м. Вінниця попереднє житло планує здати. Разом із позивачем на облік має бажання стати і його син ОСОБА_3 1985 року народження. До рапорту додано 6 документів згідно з переліком (а.с. 77).
Сторони не заперечують обставину взяття на квартирний облік до загальної черги ОСОБА_1 відповідно до протоколу № 31 від 15 січня 2003 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 , а тому в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, адже у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності зазначених обставин.
Відповідно до акту перевірки житлових умов від 01 листопада 2004 року, голова житлової комісії та її члени перевірили житлові умови ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_5 . Внаслідок перевірки встановлено, що в зазначеному приміщенні проживають три особи ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 (а.с. 76).
Відповідно до ордеру на службове житлове приміщення виконкому Вінницької міської ради № 0022 від 02 березня 2005 року, останній виданий ОСОБА_1 з сім`єю з 3-х осіб ( ОСОБА_2 – дружина, ОСОБА_3 - син) на право зайняття службового житлового приміщення житловою площею 32,9 кв. м. за адресою АДРЕСА_6 (а.с. 32).
05 травня 2005 року ОСОБА_2 звернулась до завідувача комунальної служби приватизації державного житлового фонду м. Біла Церква із заявою про оформлення передачі у приватну власність квартири АДРЕСА_1 (а.с. 74).
Відповідно до витягу з розпорядження Комунальної служби приватизації державного житлового фонду від 23 травня 2005 року №1-2-21, передано в особисту власність квартиру АДРЕСА_1 громадянці ОСОБА_2 - одна (а.с. 73).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26 травня 2005 року № 7351768, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2 , частка 1/1 (а.с. 28).
Відповідно до витягу з наказу МО України від 15 грудня 2006 року №1976, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я) та у зв`язку із реформуванням ЗС України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок МО України (а.с. 13).
Відповідно до витягу з протоколу №4 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 22 лютого 2007 року, вирішено включити у списки осіб, які мають право на позачергове отримання житла, ОСОБА_1 у зв`язку із звільненням з військової служби за станом здоров`я з 15 грудня 2006 року (а.с. 16).
Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 04 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 16 травня 2011 року (а.с. 29).
Відповідно до довідки КЕВ м. Вінниця від 24 травня 2014 року №2324, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у Вінницькому гарнізоні в військовій частині НОМЕР_1 у загальній черзі з 15 січня 2003 року, та в позачерговій черзі з 15 грудня 2006 року складом три особи (він, син – 1985 р.н.), невістка 1990 р. н.). В 2005 році забезпечений 2-х кімнатною службовою квартирою (а.с. 30).
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 січня 2021 року № 239622070, за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 22).
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 січня 2021 року № 239622682, за ОСОБА_3 право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 23).
Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 січня 2021 року № 239623519, за ОСОБА_5 право власності на нерухоме майно не зареєстроване (а.с. 24).
Відповідно до витягу з протоколу №10 засідання житлової комісії Командування Повітряних Сил ЗС України (військова частина НОМЕР_1 ) від 03 грудня 2020 року, за результатами перевірки облікової справи встановлено, що ОСОБА_2 у рапорті на зарахування на квартирний облік вказав, що утримує за попереднім місцем служби постійне житлове приміщення, яке зобов`язується здати та не повідомив про штучне погіршення ним житлових умов, а тому подані ОСОБА_1 відомості не відповідали дійсності та стали підставою для взяття його та членів сім`ї на квартирний облік. Відповідно до п. 2.10 зазначеного рішення, ОСОБА_1 у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, зняти з квартирного обліку складом сім`ї 3 (три) особи, відповідно до ст. 40 ЖК УРСР і ст. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 (Правила) (а.с. 17).
За наведених обставин позивач звернувся до суду з вимогою скасувати вищезазначене рішення відповідача та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 вчинити дії.
Предметом доказування у даній справі є законність (незаконність) рішення відповідача від 03 грудня 2020 року про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, тобто чи вчинене останнє на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, як то визначено ст. 19 Конституції України.
В оскаржуваному рішенні від 03 грудня 2020 року відповідач з посиланням на ст. 40 ЖК УРСР та п. 26 Правил прийняв рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.
Відповідно до ст. 40 ЖК Української РСР,  громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
Відповідно до п. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 (надалі Правила), громадяни знімаються з квартирного обліку у випадках подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
За результатами перевірки облікової справи ОСОБА_1 відповідач дійшов висновку про те, що позивачем, при взятті останнього на квартирний облік 15 січня 2003 року, подано відомості, що не відповідали дійсності, внаслідок чого ОСОБА_1 протиправно взято на квартирний облік. 
Відповідно до ст. 38 Житлового кодексу Української РСР (в редакції чинній станом на 15 січня 2003 року), порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.
Відповідно до п. 18 Правил (в редакції чинній станом на 15 січня 2003 року), заява про взяття на квартирний облік подається відповідно до виконавчого комітету Ради народних депутатів за місцем проживання громадян та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.
До заяви додаються:
-довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку (додаток № 2), видана організацією, яка здійснює експлуатацію жилого будинку, або громадянином, який має у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру;
-довідки про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті місцевої Ради).
У необхідних випадках до заяви додаються також медичний висновок, довідка (виписка з рішення виконавчого комітету місцевої Ради) про невідповідність жилого приміщення встановленим санітарним і технічним вимогам, копія договору піднайму жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи договору найму жилого приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу або в будинку (частині будинку), квартирі, що належить громадянину на праві приватної власності.
Інші документи при необхідності запитуються виконавчим комітетом місцевої Ради або адміністрацією підприємства, установи, організації.
Крім того, відповідно до п. 12 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом МО України від 03 лютого 1995 року №20 (надалі Положення) (в редакції що діяла станом на 15 січня 2003 року), на кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформлюється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи:
-рапорт про прийняття на квартирний облік, який підписується членами сім`ї, що проживають разом з військовослужбовцем, мають самостійне право на отримання житла та бажають разом з ним стати на облік;
-довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку;
-довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих комітетах місцевих Рад).
Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.
З наведеного вбачається, що для взяття військовослужбовця на квартирний облік, станом на 15 січня 2003 року, останнім подається рапорт з підписами членів сім`ї та дві довідки.
Обґрунтовуючи в оскаржуваному рішенні від 03 грудня 2020 року підстави зняття позивача з квартирного обліку, внаслідок подання ОСОБА_1 відомостей, що відповідали дійсності, відповідач визначив, що зазначені обставини полягали у не повідомленні ОСОБА_1 про штучне погіршення своїх житлових умов.
Суд першої інстанції вірно не погодився із таким твердженням відповідача, адже ОСОБА_1 для зарахування на квартирний облік надано весь перелік документів передбачений Порядком та Положенням, що діяли на той час. Одночасно, відповідач своє рішення обґрунтував саме поданням ОСОБА_1 відомостей, що не відповідають дійсності, натомість які саме відомості, що містяться в рапорті та довідках позивача є такими, що не відповідають дійсності оскаржуване рішення не містить. Не доведено відповідачем обставин подання ОСОБА_1 відомостей станом на 15 січня 2003 року при зарахуванні на квартирний облік, що не відповідали дійсності і під час розгляду справи.
Отже, позивач ОСОБА_1 при наданні документів для взяття на квартирний облік виконав всі вимоги діючого на той час законодавства. Крім того, в рапорті від 20 листопада 2002 року додатково зазначив про наявне житлове приміщення за попереднім місцем служби. Відповідач в свою чергу, будучи обізнаним про такі обставини, не був позбавлений можливості у порядку передбаченому п. 12 Положення, здійснити запит через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій для отримання необхідних документів. 
Твердження представника відповідача про наявність обставин штучного погіршення житлових умов та про неможливість ОСОБА_1 здати житлове приміщення за попереднім місцем служби внаслідок відмови на користь дружини не заслуговує на увагу, адже не є поданням відомостей, що не відповідають дійсності при взятті на квартирний облік в розумінні ст. 40 ЖК УРСР та п. 26 Правил.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини, які свідчать про те, що при взятті на квартирний облік 15 січня 2003 року ним надано весь передбачений діючим законодавством перелік документів, які в свою чергу не містили відомостей, що не відповідали дійсності, а тому у відповідача відсутні підстави для зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
За наведеного суд приходить до висновку, що п. 2.10 рішення відповідача від 03 грудня 2020 року оформлене протоколом №10 про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку у зв`язку із поданням відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік на підставі ст. 40 ЖК УРСР і ст. 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року №470 не ґрунтується на положеннях законодавства, а тому є незаконним та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу сторін на те, що у даному випадку надана правова оцінка оскаржуваному рішенню відповідача від 03 грудня 2020 року лише в частині дій позивача ОСОБА_1 при поданні документів для взяття на квартирний облік 15 січня 2003 року за принципом диспозитивності визначеного ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог. Правомірність зарахування ОСОБА_1 житловою комісією на квартирний облік та законність його подальшого перебування на такому обліку судом у даному випадку не оцінюється, адже зазначені обставини не є предметом доказування у даній справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
Тому, суд першої інстанції оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов правильного висновку, що порушене право позивача підлягає захисту, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення права, тобто зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку.
Отже, позовна вимога про зобов`язання відповідача поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку, яка в розумінні положень ст. 188 ЦПК України є похідною, також підлягає задоволенню.
Рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 375, 381,382, 384 ЦПК України, суд, 

постановив :

Апеляційну скаргу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

В.В. Оніщук