Ухвала
 
14 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 299/640/17
провадження № 61-5187ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Таскомбанк», яка підписана представником Банясом Володимиром Володимировичем, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року у складі судді: Кашуби А. В., та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Бисага Т. Ю., Кондор Р. Ю., Куштана Б. П., у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк», третя особа - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С. М., про визнання зобов`язання виконаним та припинення договору іпотеки нерухомого майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк» (далі - АТ «Таскомбанк»), третя особа - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С. М., про визнання зобов`язання виконаним та припинення договору іпотеки майна.
 
Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KF48840, за яким останній отримав кредит в розмірі 22 000 доларів США зі сплатою 12% річних, з кінцевим строком повернення не пізніше 28 квітня 2023 року. Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №KF48840 від 30 квітня 2008 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 30 квітня 2008 року, яким передано в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0490 га, та об`єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, рівень готовності якого становить 39%, загальною площею 195,00 кв. м, житловою площею 119,9 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення, стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на 13 424,77 доларів США, що становить 293 306,70 грн. 27 грудня 2016 року кошти за рішенням суд сплачені позивачем ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується квитанціями № 782273, №ПН 2208, ПН 2210 від 27 грудня 2016 року.
 
Після повного погашення заборгованості позивачі неодноразово зверталися до відповідача з клопотанням щодо зняття заборони на відчуження і виключення обтяження іпотекою заставного майна, однак всі звернення представниками відповідача було проігноровано та жодних пояснень не надано.
 
Оскільки спір щодо розміру кредитної заборгованості за вищезазначеним кредитним договором між сторонами вирішено рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року, кошти були сплачені в повному обсязі й інші договірні відносини між ними відсутні, жодних претензій після судового врегулювання спору до позивачів від установи банку не надходило, посилаючись на вимоги статті 599 ЦК України, частини п`ятої статті 3, частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: припинити іпотеку, встановлену на підставі договору іпотеки, а саме: вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження наступного нерухомого майна, належного ОСОБА_2 на праві приватної власності: незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2121255600:00:007:0047, за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Припинено іпотеку, встановлену на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С. М. 30 квітня 2008 року за реєстровим №1602, а саме: вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження наступного нерухомого майна, належного ОСОБА_2 на праві приватної власності: незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер 2121255600:00:007:0047 за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕс Банк» задоволено частково. Заочне рішення Виноградівського районного Закарпатської області від 03 квітня 2017 року скасовано. Змінені позовні вимоги ОСОБА_1. та ОСОБА_2 задоволено.
 
Постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року Постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року заочне рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким змінені позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. 
 
Припинено іпотеку, встановлену на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С. М. 30 квітня 2008 року за реєстровим № 1602, а саме: вилучити з державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження нерухомого майна, належного ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на праві приватної власності, незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер: 2121255600:00:007:0047, за адресою: АДРЕСА_1 .
 
24 березня 2021 року АТ «Таскомбанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Банясом В. В., на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, у якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.  
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано, що Велика Палата Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц відступивши від висновку Верховного Суду України у справі № 6-1445цс17, вказала, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми у гривні стягувачу має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачу суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. На указані обставини АТ «Таскомбанк» звертав увагу судів попередніх інстанцій. 
 
Також зазначає, що звертав увагу обох судів на те, що кредитний договір від 30 квітня 2008 року діє до повного виконання і банк має право нараховувати відсотки з 10 липня 2015 року до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Апеляційний суд не з`ясував питання, виходячи з положень чинного законодавства та умов договору щодо наявності/відсутності у позивача права на нарахування процентів і пені у зв`язку із неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання. С
 
Судами не взято до уваги, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року, яке набрало чинності та не виконано, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а кошти у розмірі 15 302,05 доларів США, що по курсу станом на 05 жовтня 2015 року еквівалентно 323 599,23 грн, ухвалено спрямувати у рахунок задоволення вимог банку. При цьому, постановою виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження від 27 грудня 2016 року встановлено факт виконання рішення у справі № 299/2168/15-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 293 306,70 грн, тому, ураховуючи, курс долара станом на 27 грудня 2016 року банк отримав лише 11 124,61 доларів США, в той час як різниця позивачами банку не погашена.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про припинення іпотеки шляхом вилучення з державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного нерухомого майна.
 
Отже, справа № 299/640/17 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 299/640/17 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ «Таскомбанк» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити акціонерному товариству «Таскомбанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюна рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Таскомбанк», третя особа - приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Стойка С. М., про визнання зобов`язання виконаним та припинення договору іпотеки нерухомого майна.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    В. І. Крат
 
                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                          М. М. Русинчук