Постанова 
Іменем України
19 травня 2021 року
м. Київ
справа № 737/274/19
провадження № 61-5802св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І.,
Яремка В. В. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Куликівська селищна рада Куликівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Скрипки А. А., Онищенко О. І., Харечко Л. К.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області (далі - Куликівська селищна рада), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним.
На обґрунтування позову посилалася на таке. 12 квітня 2002 року вона звернулась з позовом до ОСОБА_3 , яка на цей час померла, про поділ майна. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року позов задоволено, визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 06 грудня 1996 року, видане на ім`я ОСОБА_4 Горбівською сільською радою на будинок АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_5 , визнано право власності за ОСОБА_1 на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . 25 січня 2019 року позивачка звернулась до реєстраційної служби з приводу реєстрації права власності на домоволодіння, проте їй було повідомлено, що власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . Підставою виникнення права власності є договір дарування ОСОБА_3 від 26 грудня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Баглаєм А. І. Надалі 08 лютого 2019 року позивачка звернулась до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування. Під час розгляду зазначеної справи їй стало відомо, що ОСОБА_3 належав житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою Куликівського району Чернігівської області (далі - Горбівська сільська рада) на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 червня 2013 року. Позивачці також стало відомо, що на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року ОСОБА_3 передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2498 га, кадастровий номер 7422782500:01:001:0221, зареєстровану 03 вересня 2009 року відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 вересня 2009 року серії ЯЖ № 914601, виданого на ім`я ОСОБА_3 . Земельна ділянка розташована на АДРЕСА_1 . 26 лютого 2016 року цю земельну ділянку ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 . Згідно з архівною копією у рішенні виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8 відомості про надання ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні. Відповідно до архівної копії рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок» відомості про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок відсутні. 
З урахуванням наведеного позивачка просила: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень житлового будинку АДРЕСА_1 згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 червня 2013 року Реєстраційною службою Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 88201874227, номер запису про право власності 1384431; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою Куликівського району Чернігівської області, на ім`я ОСОБА_5 ; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 вересня 2009 року серії ЯЖ № 914601, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010983500153, кадастровий номер 7422782500:01:001:0221, виданий на ім`я ОСОБА_5 .
Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року позов задоволено. Визнано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , видане 10 квітня 2002 року Горбівською сільською радою на ім`я ОСОБА_3 , недійсним; скасовано державну реєстрацію речового права на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20 червня 2013 року, рішення Реєстраційної служби Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області від 20 червня 2013 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 88201874227, номер запису про право власності 1384431; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 03 вересня 2009 року серії ЯЖ № 914601, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010983500153, кадастровий номер земельної ділянки 7422782500:01:001:0221, виданий на ім`я ОСОБА_3 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року встановлено, що господарство на АДРЕСА_1 станом на 01 січня 1992 року належало до колгоспного типу і членами цього господарства на той час були 5 осіб, правовий режим цього майна, як колгоспного двору, зберігається до цього часу, проте з урахуванням порядку спадкування часток членів колгоспного двору, право позивачки на її частку майна колгоспного двору, у тому числі і в порядку спадкування за законом, підлягає судовому захисту незалежно від того, що жодна зі сторін не зареєструвала право власності на належні їм частки спірного майна за рішенням суду від 13 серпня 2002 року.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок недійсним, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним, проте вказані документи втратили своє правове значення та правову дію після укладення договору дарування житлового будинку від 26 грудня 2016 року. Отже, задоволення позову не може вважатися належним способом захисту та поновлення прав позивачки у разі наявності обставин щодо їх порушення. Крім того, цивільна правоздатність матері позивачки - ОСОБА_3 припинилась у момент її смерті. Договір дарування позивачкою у межах розгляду цієї справи не оспорюється.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У березні2020 року  ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 рокускасувати, рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2019 року залишити в силі.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом проігноровано рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року, відповідно до якого за позивачкою визнано право власності на 3/8 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Згідно з архівною копією рішення виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8 відомості про надання ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 відсутні. Згідно з архівною копією рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок» відомості про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок відсутні. Оскільки рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року встановлено, що господарство на АДРЕСА_1 станом на 01 січня 1992 року належало до колгоспного типу і членами цього господарства на цей час були 5 осіб, правовий режим цього майна, як колгоспного двору, зберігається до цього часу, проте з урахуванням загального порядку спадкування часток членів колгоспного двору, тому право позивачки на її частку майна колгоспного двору, у тому числі і в порядку спадкування за законом, підлягає судовому захисту незалежно від того, що жодна зі сторін не зареєструвала право власності на належні їм частки спірного майна за рішенням суду від 13 серпня 2002 року.
У серпні та вересні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшли відзиви на касаційну скаргу від  ОСОБА_2 , у яких вона просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.
Посилаючись на те, що копію ухвали Верховного Суду від 20 травня 2020 року про відкриття касаційного провадження вона отримала несвоєчасно, відповідачка  ОСОБА_2  просила поновити строк для подання відзиву.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи наведене, суд вважає за можливе задовольнити клопотання  ОСОБА_2  та продовжити процесуальний строк для подання відзиву на касаційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 рокувідкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 у ційсправі на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме на відсутність висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності, про визнання недійсними свідоцтва про право власності на житловий будинок, державного акта на право власності на земельну ділянку.
Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2021 року справу призначено до розгляду.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 410 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзивів на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року, яке набрало законної сили 13 вересня 2002 року: визнано частково недійсними свідоцтво про право власності від 06 грудня 1996 року, видане, на ім`я ОСОБА_4 Горбівською сільською радою на будинок  АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Куликівської державної нотаріальної контори на ім`я ОСОБА_5 , серії ААА № 731790, реєстраційний номер 1297 у спадковій справі № 241-96; визнано право власності за ОСОБА_1 на 3/8 частини домоволодіння  АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частини домоволодіння  АДРЕСА_1 
(а. с. 8-9). Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року (а. с. 10) внесено виправлення до рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року у зазначеній справі, вказано, що позивачкою у справі № 2-264/2002 є ОСОБА_1 , абзац другий резолютивної частини рішення викладено в такій редакції: «визнати право власності за ОСОБА_1 на 3/8 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 ».
Згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 10 квітня 2002 року, виданим на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8, житловий будинок  АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 (а. с. 14).
Відповідно до архівної копії рішення восьмої сесії Горбівської сільської ради п`ятого скликання від 29 грудня 2007 року ОСОБА_3 надано дозвіл на складання технічної документації та виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, яка знаходиться на  АДРЕСА_1  (а. с. 89-90).
З витягу із рішення Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року (11 сесія 5 скликання) «Про передачу безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, для ведення особистого селянського господарства» випливає, що Горбівською сільською радою передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,6578 га всього, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - 0,2498 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,4080 га, на території Горбівської сільської ради (а. с. 52).
Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 03 вересня 2009 року серії ЯЖ № 914601 (а. с. 15) на підставі рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,2498 га, розташованої на  АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 20 червня 2013 року Реєстраційною службою Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житловий будинок  АДРЕСА_1 (а. с. 13).
Відповідно до договору дарування житлового будинку від 26 грудня 2016 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться на  АДРЕСА_1 , який розташований на приватизованій земельній ділянці, кадастровий номер 7422782500:01:001:0221, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У цьому договорі дарування зазначено, що одночасно посвідчується договір дарування земельної ділянки, на якій розташований вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями (а. с. 16-17)
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на житловий будинок  АДРЕСА_1  зареєстровано на підставі договору дарування житлового будинку від 26 грудня 2016 року за ОСОБА_2 (а. с. 11).
Відповідно до довідки Комунального підприємства «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 30 листопада 2016 року № 288 станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок  АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а. с. 53).
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області від 28 лютого 2019 року № 188 ОСОБА_1 16 жовтня 2002 року була знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу ОСОБА_1 не проживала і не проживає у вказаному будинку, за будинком не доглядала, не підтримувала його у належному стані, податки за нього не сплачувала, не оплачувала платіжні квитанції за газ та електроенергію (а. с. 54).
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачка просить скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, визнати свідоцтво про право власності на житловий будинок недійсним, визнати державний акт на право власності на земельну ділянку недійсним, проте вказані документи втратили своє правове значення та правову дію після укладення договору дарування житлового будинку від 26 грудня 2016 року. Отже, задоволення позову не може вважатися належним способом захисту та поновлення прав позивачки у разі наявності обставин щодо їх порушення. Крім того, цивільна правоздатність матері позивачки - ОСОБА_3 припинилась у момент її смерті. Договір дарування позивачкою у межах розгляду цієї справи не оскаржується.
З таким висновком погоджується і Верховний Суд, оскільки договір дарування позивачкою у межах розгляду цієї справи не оспорюється, а тому вимоги позивачки не можуть вважатися належним способом захисту та бути способом поновлення права позивачки у разі наявності обставин щодо їх порушення.
Крім того, у справі встановлено, що станом на час пред`явлення  ОСОБА_1  позову у цій справі  ОСОБА_2  на підставі договору дарування житлового будинку від 26 грудня 2016 року є власником реконструйованого об`єкта нерухомого майна - житлового будинку   АДРЕСА_1 , загальною площею 79,8 кв. м, житловою площею 41,1 кв. м, розташованого на земельній ділянці 0,2498 га, кадастровий номер 7422782500:01:001:0221. 
Житлова площа зазначеного будинку до його реконструкції становила 26,7 кв. м та 3/8 частини в нерухомому майні визначались саме із цієї площі.
Отже, на час пред`явлення позову предмет спору (житловий будинок   АДРЕСА_1 ) у первісному стані відсутній, що унеможливлює відновлення можливого порушеного права позивачки у спосіб визнання правочину недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) зроблено висновок, що «застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду».
Отже, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок недійсним, визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним не призведе до відновлення можливого порушеного права позивачки.
Доводи касаційної скарги про те, що згідно з архівними копіями рішень: виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8 та 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок» відомості про надання ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та відомості про передачу ОСОБА_3 безоплатно у власність земельних ділянок відсутні, є необґрунтованими, оскільки свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок від 10 квітня 2002 року видано на підставі рішення виконкому Горбівської сільської ради від 22 лютого 2002 року № 8 (а. с. 14), а витяг із рішення 11 сесії 5 скликання Горбівської сільської ради від 26 вересня 2008 року «Про передачу безоплатно у власність земельних ділянок» міститься у матеріалах справи (а. с. 52).
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом проігноровано рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 13 серпня 2002 року, є безпідставними, оскільки позивачкою обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.
Відмова апеляційного суду у позові з підстав неефективності обраного позивачкою способу захисту порушеного права не позбавляє позивачку права доступу до суду, пред`явлення вимог, спрямованих на реальне відновлення її можливого порушеного права.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до викладу обставин справи та непогодження з рішенням суду апеляційної інстанції
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання ОСОБА_2 задовольнити.
Продовжити їй строк для подання відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_1 .
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                        С. О. Погрібний
 
                                                                                                                        Г. І. Усик
 
                                                                                                                        В. В. Яремко