Дата документу 28.04.2021 Справа № 335/6003/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/6003/20                    Головуючий у 1 інстанції Гашук К.В.
Провадження № 22-ц/807/1350/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 26.02.2019 до чергової частини Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт інспектора СРПП № 2 Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, в якому зазначено, що ним, під час несення служби, зупинено автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору під керуванням громадянина ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів на право керування та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу у вказаної службової особи виникли сумніви щодо можливого підроблення реєстраційного документу на автомобіль серії НОМЕР_2 від 15.02.2018., а під час звірки номеру кузова із записами у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_2 від 15.02.2018, виникли сумніви щодо автентичності номеру, який позначено на металевій пластині автомобіля.
26.02.2019 старшим слідчим СВ Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області Борецькою І.М. проведено огляд автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , у ході якого встановлено відсутність механічних пошкоджень кузова, салону та інших вузлів та агрегатів вказаного автомобілю. Також, у ході огляду вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 15.02.2018 «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , який поміщено на територію Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону, 12-б.
27.02.2019 відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080230000277, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.
27.02.2019 слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , та про його долучення до матеріалів кримінального провадження разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 від 15.02.2018.
28.02.2019 ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області на вказаний автомобіль накладено арешт. Місцем зберігання автомобіля зазначено територію Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону, 12-Б.
19.03.2019 ухвалою колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області скасовано в частині передачі на зберігання вищевказаного автомобіля на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону, 12-Б. Вищевказане рішення не було виконано, автомобіль залишено на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області.
02.04.2019 ухвалою слідчого судді призначено судову експертизу вказаного автомобіля. Згідно висновку експерта Богдашкіна О.М. № 11-22 від 10.05.2019: «ідентифікаційний номер (номер кузова) наданого для дослідження автомобіля «Toyota RAV4», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , піддавався зміненню шляхом знищення первинного ідентифікаційного номера (номера кузова) механічним способом з подальшим нанесенням кустарним способом номерного позначення, яке читається так: НОМЕР_3 . В результаті проведення дослідження автомобіля «Toyota RAV4», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , встановлений його первинний ідентифікаційний заводський номер (номер кузова), який читається так: НОМЕР_4 . У розділі «Дослідження» даного висновку експерта також зазначено: автомобіль «ТOYOTA RAV-4», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , досліджується 02.05.2019 з 09:30 до 14:50 години на території Запорізького НДЕКЦ МВС України. Перед початком дослідження капот та двері наданого на дослідження автомобіля «Toyota RAV4», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , не опечатані. Дослідження проводилось методом візуального огляду та із застосуванням збільшувальних приладів. Зовнішній вигляд наданого на дослідження автомобіля «Toyota RAV4» представлений на зображеннях 1.1 – 1.4 ілюстрованої таблиці».
Вказаний запис про місце проведення експертного дослідження (територія Запорізького НДЕКЦ МВС України за адресою: вул. Аваліані, буд. 19-А, м. Запоріжжя) та додана до висновку експерта ілюстрована таблиця свідчать про той факт, що на момент проведення експертного дослідження автомобіль був технічно справним. Також представник позивача у позовній заяві звертає увагу суду на факт проведення фотофіксації технічного стану автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , при проведенні огляду від 26.02.2019 та експертизи.
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019080230000277 ОСОБА_1 допитано в якості потерпілого.
Досудовим слідством встановлено, що вилучений у ОСОБА_1 автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , належав Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія Колоннейд Україна», яким на запит слідчого надано документи, що підтверджують право власності на автомобіль «Toyota RAV4» з ідентифікаційним заводським номером НОМЕР_4 .
Крім того, між ПрАТ «СК Колоннейд Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про порядок реалізації суброгаційних прав від 10.03.2020, на підставі якого Позивачем набуто статус добросовісного набувача майна.
28.03.2020 слідчим СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області проведено огляд автомобілю «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , у присутності Позивача, при проведенні якого було виявлено та зафіксовано в протоколі чисельні ушкодження автомобіля та його розукомплектацію. Після проведення огляду вказаний автомобіль передано слідчим на відповідальне зберігання ОСОБА_1 .
08.04.2020 слідчим СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12019080230000277.
03.04.2020 ОСОБА_1 , з метою встановлення розміру спричинених йому матеріальних збитків внаслідок пошкодження та розукомплектації автомобіля «Toyota RAV4», звернувся до спеціаліста-автотоварознавця Лісовського О.В. для проведення незалежної експертної оцінки. Згідно звіту спеціаліста автотоварознавця, загальна вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при пожарі та розукомплектації становить 324 942, 29 гривень.
23.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП України в Запорізькій області із претензією про відшкодування спричинених йому матеріальних збитків, відповідно до ч. 4 ст. 100 КПК України та ч. 1 ст. 1172 ЦК України.
16.10.2019 із засобів масової інформації позивачу та членам його родини стало відомо про факт підпалу вказаного вище автомобілю «Toyota RAV4» під час його зберігання на території Запорізького ВП ГУНП України в Запорізькі області, внаслідок чого цей автомобіль зазнав значних технічних пошкоджень.
Одним із наслідків цієї події позивач стало різке погіршення стану здоров`я його дружини – ОСОБА_3 , викликане значними душевними хвилюваннями та стражданнями, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням спільного з позивачем майна. Близько півроку у його дружини зберігалась загроза переривання вагітності, що завдало моральних страждань усім членам родини. Вищевикладені обставини також призвели до погіршення соціальних зв`язків, як позивача, так і його родини, викликали істотні ускладнення на роботі і в побуті.
Отже, позивач вважає, що незаконними діями органу досудового розслідування йому завдано матеріальної та моральної шкоди, які він оцінює відповідно в 324 942, 29 грн. та 100 000, 00 грн., які разом із судовими витратами у розмірі 14 749, 43 грн. просить стягнути на його користь із Головного управління національної поліції в Запорізькій області.
Просив суд стягнути з відповідача на його користь 324 942 грн. 29 коп. – матеріальної шкоди, 100 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, а також судові витрати у розмірі 14 749 грн. 43 коп.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
ГУ НП в Запорізькій області надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 26.02.2019 до чергової частини Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт інспектора СРПП № 2 Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, ст. лейтенанта поліції Левченка Д.В., в якому зазначено, що під час несення служби, ним зупинено автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору під керуванням громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перевірки документів на право керування та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виникли сумніви (підозра) щодо можливого підроблення реєстраційного документу на автомобіль серії НОМЕР_2 від 15.02.2018. Під час звірки номеру кузова із записами у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.02.2018, виникли сумніви у зміні номеру, який позначено на металевій пластині автомобіля кустарним способом ( НОМЕР_3 ).
26.02.2019 проведено огляд автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , у ході якого вказаний автомобіль разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 15.02.2018 вилучені. Автомобіль поміщено на територію Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.
27.02.2019 відомості за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080230000277, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Того ж дня слідчим винесено постанову про визнання речовим доказом та долучення до матеріалів провадження, відповідно до якої автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_2 від 15.02.2018 визнано речовими доказами.
02.04.2019 ухвалою слідчого судді, у рамках кримінального провадження № 12019080230000277, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України, призначено судову експертизу вказаного автомобіля.
Згідно висновку експерта Богдашкіна О.М. № 11-22 від 10.05.2019: «ідентифікаційний номер (номер кузова) наданого для дослідження автомобіля «Toyota RAV4», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , піддавався зміненню шляхом знищення первинного ідентифікаційного номера (номера кузова) механічним способом з подальшим нанесенням кустарним способом номерного позначення, яке читається так: НОМЕР_3 .
В результаті проведеного дослідження автомобіля «Toyota RAV4», до якого закріплені державні реєстраційні номери НОМЕР_1 , встановлений його первинний ідентифікаційний заводський номер (номер кузова), який читається так: НОМЕР_4 .
16.10.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080000000456 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України, за фактом вчинення невстановленою особою, яка перебувала біля території Запорізького ВП Дніпровського ВП у Запорізькій області, 16.10.2019, приблизно з 00 год. 10 хв. підпалу автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , яка не довела свій злочинний намір до кінця, що не залежало від її волі (ЄО 29229).
Вказаний транспортний засіб перебував на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, як такий, що був вилучений під час проведення огляду в якості речового доказу.
З матеріалів справи встановлено, що 28.02.2019 ухвалою слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області, на вилучений 26.02.2019 року автомобіль «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 15.02.2018, накладено арешт з наступним зберіганням майна на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України у Запорізькій області, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону, 12-Б, та заборонено розпоряджатися та користуватися арештованим майном.
19.03.2019 ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду, ухвалу слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 28.02.2019 скасовано в частині зберігання вищевказаного автомобіля на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону, 12-Б. У решті ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Скасовуючи в цій частині ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що на території вказаної установи є спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Крім того, у клопотанні слідчого взагалі не наведено обґрунтування, чому, на думку органу досудового розслідування, вказаний автомобіль має зберігатися саме на території зазначеного РВП, а не у особи, у якої його вилучено, з огляду і на те, що про підозру цій особі чи будь-якій іншій особі не повідомлено.
Після скасування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 28.02.2019, в частині визначення місця зберігання арештованого транспортного засобу, органом досудового розслідування не було вжито належних заходів задля забезпечення належного зберігання речового доказу – транспортного засобу, який в силу зазначених вище положень законодавства повинен був зберігатися на спеціальному майданчику і стоянці територіальних органів Національної поліції.
Внаслідок підпалу автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився на території Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, транспортний засіб зазнав пошкоджень.
Пошкодження транспортного засобу станом на час його передання ОСОБА_1 зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , від 28.03.2020.
Згідно Звіту № 35 про оцінку автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 від 10.04.2020, який складено спеціалістом-автотоварознавцем, оцінювачем ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті його пошкодження при пожежі становить 193 219, 08 грн., вартість матеріального збитку в результаті його пошкодження при розукомплектації становить 131 723, 21 грн. Загальна вартість матеріального збитку – 324 942, 29 грн.
Крім того, між ПрАТ «СК Колоннейд Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про порядок реалізації суброгаційних прав від 10.03.2020, на підставі якого Позивачем набуто статус добросовісного набувача майна.
Згідно висновку службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Запорізькій області 09.12.2019, під час проведення службового розслідування встановлено, що начальником СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , у порушення вимог п. п. 8, 10, 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, п.п. 12,19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, не вжито вичерпних заходів щодо забезпечення належного контролю за зберіганням речових доказів – автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до його пошкодження шляхом підпалу, а також постановки зазначеного транспортного засобу на майданчик тимчасово вилучених транспортних засобів Запорізького РВП та передачі їх на зберігання відповідальній особі.
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності відповідача, які призвели до пошкодження належного йому транспортного засобу, позивачу завдано матеріальну шкоду в сумі 324 942, 29 грн., а також завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 100 000 грн., що полягає у глибоких моральних стражданнях як позивача особисто, так і членів його родини. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами його право на звернення до суду із указаним позовом, оскільки матеріалами справи не підтверджено порушення його законних прав та інтересів, а відтак, і його право у судовому порядку вимагати від відповідача відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України , відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: 1) у випадку незаконного засудження, 2) незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, 3) незаконного застосування запобіжного заходу, 4) незаконного затримання, 5) незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті: така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що у відповідності до вимог статті 1174 ЦК України, для відшкодування шкоди особі з вказаних правових підстав, обов`язковою умовою є заподіяння особі шкоди саме незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень.
Колегією суддів встановлено, що звертаючись до суду з позовом позивач надав належні докази того, що автомобіль «Toyota RAV4» правомірно знаходився в володінні ОСОБА_1 . Він набув його в законний, не заборонений законодавством України, спосіб, оскільки між ПрАТ «СК Колоннейд Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про порядок реалізації суброгаційних прав від 10.03.2020, на підставі якого ОСОБА_1 набув статус добросовісного набувача майна
Судом досліджена довіреність про представництво, надана згідно ст. 238 ЦК України, яка є дійсною, посвідченою нотаріусом Київського міського територіального округу, зареєстрованою в реєстрі за №132 (Том 1, а.с.20).
Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у встановленому чинним законодавством порядку не набув право власності на транспортний засіб, і більш того, не міг набути таке право, оскільки ідентифікаційні номери транспортного засобу і його реєстраційні документи, на момент посвідчення довіреності, не були справжніми є хибним, оскільки ОСОБА_1 не була відома та обставина, що номера та реєстраційні документи не справжні, проте з`ясувавши це, він одразу вжив всі можливі дії, та набув право власності.
Крім того, відповідно до укладено договору суброгації від 10.03.2020, укладеного між між ПрАТ «СК Колоннейд Україна» та ОСОБА_1 (а.с.54), на підставі якого ОСОБА_1 набув статус добросовісного набувача майна
Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Згідно ч. 1 п.2 ст.388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння.
З матеріалів спарся вбачається, що ТОВ «ОТП Лізінг», та ПрАТ «СК Колонейд Україна» було відомо про місцезнаходження транспортного засобу вилученого у ОСОБА_1 , але це майно не було витребувано. Натомість ОСОБА_1 було надано ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 31.03.2017р. на автомобіль «Toyota RAV4» із державним номером НОМЕР_6 № шасі НОМЕР_4 .
Посилання суду на те, що наразі транспортного засобу «Toyota RAV4» із державним номером НОМЕР_6 № шасі НОМЕР_4 не існує, не є коректним, так як це встановлений факт, і сам суд на цей факт посилається.
Крім того, посилання суду першої інстанції на те, що фактичним потерпілим у кримінальному провадженні є ПрАТ «СК Колонейд Україна» не є вірним.
Відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно ст. 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Таким чином, ПрАТ «СК Колонейд Україна» у разі подання позивних вимог міг стати цивільним позивачем саме від крадіжки.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб, який знаходився в володінні позивача, вилучений слідчим у рамках кримінального провадження, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України».
Під час досудового розслідування кримінального провадження № 12019080230000277 саме ОСОБА_1 визнано і допитано в якості потерпілого.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй документа вона зобов`язана відшкодувати володільцю витрати, пов`язані з втратою чи знищенням документа та виготовленням його дубліката.
Положеннями статті 397 ЦК України визначено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.
Колегією суддів встановлено, що позивачем надані докази того, що саме у ОСОБА_1 було вилучено транспортний засіб Відповідачем, та що на момент його вилучення цей транспортний засіб був у належному стані, не пошкоджений, та нерозукомплектований.
Саме ОСОБА_1 , як потерпілому та володільцю повернуто Відповідачем пошкоджений та розукомплектований транспортний засіб. Цей факт було зафіксовано слідчим, шляхом фотофіксації та складання протоколу огляду.
Згідно інформації начальника департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» Лапія В.В. від 16.10.2019 за вих. № 609, після сплати повної вартості вкраденого автомобіля «Toyota RAV4», номер кузову НОМЕР_4 , на користь власника - ТОВ «ОТП Лізинг», ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» отримала всі майнові права на застрахований об`єкт і є фактичним потерпілим у кримінальному провадженні.
10.03.2020 між ПрАТ «СК Колоннейд Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про порядок реалізації суброгаційних прав, згідно умов якого, у зв`язку із настанням страхового випадку (крадіжка від 07.12.2017 застрахованого автомобіля «Toyota RAV4», державний номер НОМЕР_6 , № шасі НОМЕР_4 , який належить Страхувальнику ТОВ «ОТП Лізинг», Страховик здійснив страхову виплату у загальному розмірі 945 303, 20 грн. за договором страхування (CAS0035893 від 31.07.2017), внаслідок чого отримав майнові (суброгаційні) права вимоги на застрахований об`єкт. Набувач, з метою отримання статусу добросовісного набувача застрахованого об`єкту, погоджується компенсувати Страховику схвалену Сторонами частину майнових вимог в сумі 75 000, 00 гривень шляхом переказу коштів на банківський рахунок Страховика. Після отримання грошової компенсації відповідно до п. 2 цього Договору Страховик відмовляється від будь-яких майнових претензій щодо автомобіля «Toyota RAV4», державний номер НОМЕР_6 , № шасі НОМЕР_4 на користь Набувача.
Таким чином, укладення вказаного договору свідчить про наявність підстав для звернення позивача із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій органу державної влади, що призвели до пошкодження транспортного засобу при пожежі.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 324 942 грн.
Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер, інтенсивність, тривалості фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, витрачений час та кошти на відновлення порушених прав, колегія суддів приходить до висновку про те, що принципам розумності, справедливості, пропорційності буде відповідати розмір моральної шкоди в сумі 10 000 грн.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вказаної вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.
За таких обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не з`ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, рішення суду першої інстанції до скасування з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що позовна заява та апеляційна скарга підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на відповідача, та стягнути з Головного управління національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 1249 грн., який був сплачений ОСОБА_1 при звернення до суду першої інстанції з позовною заявою та витрати зі сплати судового збору, який був сплачений позивач при зверненні до апеляційного суду за подачу апеляційної скарги у розмірі 6374 грн., а всього 10623 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати у розмірі 2 500 грн. втрачені ОСОБА_1 на проведення автотоварознавчого дослідження.
Відповідно до вимог позовної заяви ОСОБА_1 просив також стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.
Так, за ч.3 ст.137 ЦПК для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на доведення розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу надано лише договір від 24.03.2020 року (а.с.12). При цьому, перелік та вартість послуг за договором, акти надання послуг за договором, підтверджень сплати зазначених послуг відповідачем у справі ні суду першої, ні апеляційної інстанції позивачем надано не було.
Оскільки, в порушення ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідачем не було надано у встановлений строк належних доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, то заявлені ним вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2021 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.
Позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди – задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 324 942 грн., у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., а всього 334 942 грн.
Стягнути з Головного управління національної поліції в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 10 623 грн., витрати за проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 2 500 грн., а всього 13 123 грн. 
В іншій частині позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді: