КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
08 червня 2021 року місто Київ.
Справа 372/31/21
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8803/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
    головуючого судді         Желепи О.В.
   суддів                               Кравець В.А., Мазурик О.Ф.
   при секретарі                  Міщенко Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року ( у складі судді  Проць Т.В., повний текст рішення складено 15 квітня 2021 року)
 в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконаними зобов`язань за кредитним договором, визнання припиненим кредитного договору та договору іпотеки та зняття заборони на відчуження предмету іпотеки,-
встановив:
У січні 2021 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом та просила суд: визнати виконаними зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № К1000А00000295 від 22.06.2006р., та АТ КБ «Приватбан»;
Визнати припиненими кредитний договір № КЮ0ЄА00000295 від 22.06.2006р., укладений між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством комерційного банку "Приватбанк" який відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», змінив назву на "Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» та договір іпотеки від 22 червня 2006 року укладений  між ними щодо квартири АДРЕСА_1 та Скасувати арешт та заборону на відчуження нерухомого майна щодо квартири АДРЕСА_1 , вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 червня 2006 року, реєстраційний номер 2139 та виключити даний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Свої вимоги мотивувала тим, що між сторонами у 2006 року був укладений договір кредиту, в забезпечення виконання якого між тими ж сторонами було укладено договір Іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру. На дане майно внесено заборону відчуження. У зв`язку із невиконанням позивачем зобов`язань за кредитним договором відповідач звернувся до суду із позовом. У 2015 році рішенням Обухівського районного суду Київської області із позивача та ОСОБА_2 солідарно стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором. Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання. 22.12.2020 року виконавче провадження закінчено у зв`язку із виконанням рішення суду, оскільки борг сплачено в повному обсязі. Позивач зверталась до АТ КБ «ПриватБанк» та приватного нотаріуса із листом з проханням скасувати запис про заборону відчуження, але до дня звернення до суду відповіді не отримала. Позивач вважає, що дії відповідача по незаконному утриманню в іпотеці нерухомого майна є посяганням на права та законні інтереси позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним їй на праві власності майном.
 
Рішенням Обухівського районного суду Київської Області від 22 березня 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено повністю.
 
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, 22.04.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним, постановлене  з порушенням норм матеріального та процесуального права та за невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення не обґрунтованого і незаконного рішення суду. При вирішенні даної справи судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосовано закон, що їх регулює, неповно досліджено матеріали справи та не надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Вказує, що борг за рішення Обухівського районного суду Київської області від 27.10.2015 року було погашено у повному обсязі. Таким чином, зобов`язання за кредитним договором № КЮ0СА00000295 від 22,06.2006р виконані позивачем у повному обсязі і з дня винесення постанови про закінчення виконавчого провадження АТ КБ «Приватбанк» жодним чином не висував позивачу претензій чи вимог щодо виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором. З припиненням кредитного договору має бути припинена й іпотека за іпотечним договором, а також проведені відповідні реєстраційні дії щодо припинення іпотеки і заборони на відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .
Зазначає, що у зв`язку з повним погашенням кредитної заборгованості перестали існувати підстави заборони обтяження зазначеного нерухомого майна, існування договору іпотеки та запису про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, шо є власністю ОСОБА_1 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис у Державному реєстрі іпотек є протиправним, оскільки порушує її права як власника, а саме право розпоряджатись належним майном на власний розсуд, а тому її права як іпотекодавця підлягають судовому захисту шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а запис, що обмежує права власника майна підлягає виключенню з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.
Відзив на апеляційну скаргу учасники справистаном на 08 червня 2021 року до суду не  направили.
У судовому засіданні представник позивачадоводи апеляційної скарги підтримала просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову.
Відповідач,  будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у  відсутність представника відповідача.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вищенаведеним вимогам рішення суду не відповідає.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 22.06.2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № KIO0GA00000295, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк до 22.06.2010 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 15855,00 доларів США. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди і комісії в зазначені даним договором строки.
22.06.2006 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Термін дії даного договору - до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всім додатковим угодам до нього.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04.09.2015 року стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № KIO0GA00000295у розмірі 148 320 грн. 56 коп. та судові витрати в розмірі 741 грн. 60 коп., разом 149 062 грн. 16 коп.
Вищезазначене рішення набрало законної сили 27.10.2015 року, на підставі вказаного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання в Обухівський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області.
22.12.2020 року постановою про закінчення виконавчого провадження встановлено, що борг в розмірі 149 062 грн. 16 коп. на користь АТ КБ «ПриватБанк» сплачено у повному обсязі. Також боржником сплачено витрати виконавчого провадження та виконавчий збір.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які б підтверджували факт повного виконання чи припинення основного зобов`язання за кредитним договором №КІО0GA00000295 від 22.06.2006 суду не представлено, таке зобов`язання в судовому порядку не визнавалося припиненим чи відсутнім, а тому у суду відсутні підстави вважати, що зобов`язання за іпотечним договором укладеним 22.06.2006 року ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» на даний час припинилося із заявлених позивачем підстав, чи з будь яких інших підстав, визначених у ст.17 Закону України «Про іпотеку».
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції. з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої ЦК України. Норми даної глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо), зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора, поєднанням боржника і кредитора в одній особі, неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає, смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора, ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Відповідно до ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За правилом ст. 1. Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. 
З матеріалів справи слідує, що банк скористався своїм правом та  стягнув в судовому порядку кредитну заборгованість,  оскільки в 2015 році звернувся до суду з відповідним позовом.
04.09.2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області у цивільній справі № 372/3083/15-ц стягнуто солідарно з Позивача та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 7019,43 Доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 5152,03 Доларів США., заборгованості по процентам за користування кредитом 848,30 Доларів США., заборгованість по комісії за користування кредитом 3 13,34 Доларів США, заборгованість за пеню, а також штрафи відповідно до договору 360,23 Доларів США, штрафу (фіксована частина) 11,83 Доларів США, штрафу (відсоткова складова) 333,70 Доларів США. що за курсом 21,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.05.2015 року складає 148320 грн. 56 коп.
Рішення суду набрало законної сили 27.10.2015року та видано виконавчий лист №2- 123 1/15 від 26.11.2015р., який було пред`явлено до примусового виконання у Обухівський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області.
Постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на підставі п. 9 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1231/15 від 26.11.2015р. у зв`язку з фактичним повним виконанням  виконавчого документа, а тому виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.
22.12.2020 року позивач звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про звернення до державного реєстратора на вчинення всіх необхідних та передбачених законом дій для припинення обтяження майнових прав ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (ст.17 Закону України «Про іпотеку»).
Суд не звернув увагу, що припинення зобов`язання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а оскільки основне зобов`язання за кредитним договором № KIO0GA00000295 від 22.06.2006р було позивачем виконане у повному обсязі, тобто належним чином, то зобов`язання за кредитним договором припинилось.
Колегія суддів виходить з того, що за рішенням суду стягнута вся заборгованість за тілом кредиту і відсотками , штрафами, які має право нараховувати банк у відповідності з умовами договору та вимогами закону.
Крім цього, відповідач жодним чином не спростував факту повного повернення ОСОБА_1 кредитних коштів та виконання  основного зобов`язання по кредитному договору перед АТ КБ Приватбанк.
Посилання представника банку на те, що вони мають право стягувати з боржника інфляційні втрати та 3% річних не спростовують того факту, що зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі, оскільки суми, передбачені ст. 625 ЦК України не входять до грошового зобов`язання, передбаченого кредитним договором, а є відповідальністю боржника за не виконання грошового зобов`язання.
Оскільки основне зобов`язання за кредитним договором за обставинам даної справи припинено у зв`язку з його виконанням, відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку"- іпотека припинена.
З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже  всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
У зв`язку з повним погашенням кредитної заборгованості перестали існувати підстави заборони обтяження зазначеного нерухомого майна, існування договору іпотеки та запису про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_1 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та запис у Державному реєстрі іпотек є протиправним, оскільки порушує її права як власника, а саме право розпоряджатись належним майном на власний розсуд.
Суд на вказані обставини уваги не звернув, та дійшов до помилкового висновку, щодо відсутності підстав для задоволення позову в частині скасування обтяження та заборони на відчуження іпотечного майна.
Враховуючи визнання судом іпотеки припиненою, відсутні підстави для збереження заборони на відчуження предмета іпотеки, яка була застосована при посвідченні іпотечного договору приватним нотаріусом.
Разом з тим, суд вірно відмовив в позові в частині  позовних вимог про визнання виконаним умов кредитного договору, оскільки вказаний спосіб захисту не забезпечує, жодним чином захисту порушеного права позивача та скасування заборони щодо майна позивача та є обставиною, яка підлягає встановленню під час вирішення вимог, щодо припинення зобов`язань за договором іпотеки.
Також не підлягають до задоволення і вимоги при визнання припиненими договорів кредиту та іпотеки. Такі вимоги заявлені також в неналежний спосіб, оскільки відповідно до закону припиненню, внаслідок виконання, підлягають зобов`язання, а не договори як просить позивач у позові.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час вирішення вимог про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга та позов позивача підлягаєчастковому задоволенню,  відповідач маєвідшкодуватипозивачу сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог. З чотирьох заявлених вимог, апеляційний суд вважав за можливо задовольнити половину, а тому саме половину понесених витрат має відповідач відшкодовувати позивачу. Загальна сума понесених позивачем витрат по сплаті судового збору склала 1681 грн. 60 коп. за подачу позову та 2522 грн. 40 коп. за апеляційну скаргу, що разом становить 4204 грн., а половина цієї суми складає 2102 грн. 10 коп. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 2102 грн.
Керуючись статтями 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнитичастково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнитичастково
Визнати припиненими  зобов`язання за договором іпотеки від 22 червня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та закритим акціонерним товариством комерційного банку "Приватбанк"  щодо нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 
 
Скасувати арешт та заборону на відчуження нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22 червня 2006 року, реєстраційний номер 2139  та виключити даний запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_1 , за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_2 , проживає у АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у сумі 2102 ( дві тисячі сто дві ) гривні 00 к..
Постанова набирає законної сили з дня прийняття,але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови  складено 09 червня 2021 року.  
 
Головуючий                                                                                               О.В.Желепа
 
Судді                                                                                                               В.А. Кравець
 
                                                                                                                         О.Ф. Мазурик