13.04.21
33/812/151/21

Миколаївський апеляційний суд

Справа № 33/812/151/21                Головуючий суду І інстанції
Категорія: ч. 1 ст. 44-3 КУпАП                суддя Кокорєв В.В.
               Суддя апеляційного суду
               Чебанова-Губарєва Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року                                                 м. Миколаїв

Суддя судової палати у кримінальних справах Миколаївського апеляційного суду Чебанова-Губарєва Н.В.,
за участю секретаря                                – Бурятинської В.І.,
особи, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності        – ОСОБА_1 ,
захисник                                                – Дорошенко А.П.

розглянула апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Дорошенко А.П. на постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2021 року якою
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

За постановою судді, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 110206, водій ОСОБА_1 22.12.2020 р. о 07.30 год. в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, в районі перехрестя з вул. Космонавтів, здійснював перевезення пасажирів транспортним засобом БАЗ 2215, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в режимі маршрутного таксі по маршруту № 50 (фірма-перевізник ПП АВТО ВІОЛА ПЛЮС), у кількості, більшій, ніж передбачено технічними характеристиками транспортного засобу – 24 пасажири, при кількості сидячих місць 14, згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , чим порушив вимоги абзацу 1 підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р.
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Дорошенко А.П. просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На думку апелянта, постанова судді не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в ній зазначається про порушення порядку перевезення пасажирів, встановлених абзацом 1 підпункту 2 пункту 11 Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 р., зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 712 від 12.08.2020 р., однак ця норма, на час складання протоколу та постановлення оскаржуваного рішення була скасована.
Вважає, що поза увагою судді місцевого суду залишились порушення, допущенні при оформленні матеріалів працівниками поліції, а саме виправлення, які містяться у протоколі щодо максимальної кількості осіб, дозволених на перевезення в автобусі.
Крім того, суддею допущені порушення процесуальних прав ОСОБА_1 , у зв`язку із розглядом справи без участі захисника, за наявності від нього повідомлення про поважність неприбуття з проханням перенесення розгляду справи.
Під час апеляційного розгляду, захисник Дорошенко А.П., з посиланням на постанову Верховного Суду від 15.11.2018 р. у справі № 524/5536/17, зазначала, що відеозапис не є належним доказом по справі, оскільки в протоколі не зазначено відомості про серійний номер технічного засобу за допомогою якого здійснено відеозапис.

Заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та його захисника, на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 252 КУпАП, під час провадження в справах про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне і об`єктивне дослідження всіх обставин справи.
За змістом ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні. До таких даних відносять: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також інші документи.

Диспозицією ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачено відповідальність за Порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Разом з тим, вказана норма є бланкетною правовою нормою, тобто нормою, яка лише називає або описує правопорушення, а для повного визначення його ознак відсилає до інших галузей права. Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний зміст.
Згідно з частиною першою статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів № 211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено на усій території України карантин.
Згідно з підпунктом 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р. на території України на період дії карантину запроваджуються обмежувальні протиепідемічні заходи, а саме забороняється здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу і визначена в реєстраційних документах на такий транспортний засіб.
Відповідно до «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 р., водій має право не допускати до поїздки пасажира, якщо в салоні відсутні вільні місця.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 заперечував наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3  КУпАП.
В той же час, вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ГП № 110206 від 22.12.2020 р., свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та відеозаписів, які містяться в матеріалах справи.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ГП № 110206, 22.12.2020 р. о 07.30 год. в м. Миколаєві по пр. Богоявленському, в районі перехрестя з вул. Космонавтів, водій ОСОБА_1 здійснюючи перевезення пасажирів транспортним засобом «БАЗ 2215», реєстраційний номер НОМЕР_1 в кількості більшій, ніж передбачено технічними характеристиками транспортного засобу, а саме – 24 пасажири, при кількості сидячих місць – 14, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , чим порушив вимоги абзацу 1 підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020.
Вказані обставини підтверджуються відеозаписами, які міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що після зупинки маршрутного таксі, під керуванням ОСОБА_1 , працівники поліції, встановили, що водієм ОСОБА_1 перевозиться більша кількість пасажирів, ніж передбачено технічним паспортом, а саме – у кількості 24 осіб. Після чого, відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та роз`яснено його зміст особі, відносно якої він складався.
Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП, яке виразилося у порушенні порядку здійснення перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, передбачених абзацом 1 підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що не виконавши встановленні Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження ОСОБА_1 свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей, оскільки контролювати кількість пасажирів, які знаходяться в салоні автобусу (маршрутного таксі), забезпечення безпеки їх життю та здоров`ю - є безпосереднім обов`язком водія транспортного засобу, який здійснює пасажирське перевезення.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність наведених доказів та викладених в них обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає.
Отже, вказаний висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта на скасування Постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 р., зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 712 від 12.08.2020 р., адже ця норма не впливає на наявність складу адміністративного правопорушення, оскільки, відповідно до протоколу, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення порядку здійснення перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, передбачених абзацом 1 підпункту 10 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 р.

З приводу доводів апелянта про те, що у протоколі не зазначено відомостей про серійний номер технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозапис, що, відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у рішенні від 15.11.2018 р. у справі № 524/5536/17, свідчить про недопустимість відеозапису, апеляційний суд доходить наступного.
Згідно з приписами ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до пп. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати, розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху, а також з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб.
Статтею 256 КУпАП не передбачено вимогу щодо внесення до протоколу відомостей про технічний запис, яким здійснено фото або відеозапис ( якщо такий запис здійснювався).
За такого, посилання апелянта на недопустимість відеозапису, наданого працівниками поліції, як доказу у справі про адміністративне правопорушення, яка мотивована посиланням на постанову Верховного Суду від 15.11.2018 р. у справі № 524/5536/17, є необґрунтованими.

Стосовно доводів сторони захисту щодо виправлення у протоколі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що зазначене не є суттєвим, оскільки не впливає на сутність виявленого правопорушення та не спростовує цей доказ як належний та достовірний.
Ба більше, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції роз`яснили його зміст та надали ОСОБА_1 можливість викласти свої пояснення, однак будь-якої незгоди із кількістю пасажирів, яка перевозилась у маршрутному таксі останній не висловлював та підписав протокол без зауважень, що підтверджується даними відеозапису, наявного в матеріалах справи.

Враховуючи, що ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду був присутній, його інтереси представляла захисник Дорошенко А.П. та вони мали можливість надати усі докази на свій захист, які вважали за необхідне, апеляційний суд вважає, що таким чином його право на захист поновлено.

Істотних порушень суддею місцевого суду норм матеріального права або порушень норм процесуального права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у тому числі норм КУпАП, які б були безумовною підставою для скасування постанови судді місцевого суду, при апеляційному перегляді не встановлено.
Отже, з урахуванням наведеного, рішення судді є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим, і підстав для зміни або скасування постанови судді, як того просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, –

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 – Дорошенко А.П. залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 березня 2021 року якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                         Н.В. Чебанова-Губарєва