ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/7433/20	

головуючий суддя І інстанції – Артоуз О.О.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу     ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року в адміністративній справі №280/7433/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області  про визнання дій протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2020 року № 0027638-5805-0809.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року в задоволенні аміністративного позову ОСОБА_1  було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин п. 6.1.1. «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 11.07.2017 року, яким встановлена нульова ставка оподаткування для нежитлових об`єктів, що знаходяться на присадибній ділянці  приватного житлового сектору  і не використовується в комерційній діяльності, а саме: гаражі, сараї, баня, вбиральні, котельні, підвали.
Головним управлінням ДПС у Запорізькій області  було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості, а саме житловий будинок загальною площею 306,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
13.05.2020 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області було винесено податкове повідомлення-рішення № 0027638-5805-0809 у відповідності до положень пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України про визначення позивачу грошового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» у розмірі 3895,50 грн., яке було направлено на адресу платника засобами поштового зв`язку та отримано останнім 25.06.2020.
07.07.2020 позивачем до Державної податкової служби оскаржено вказане податкове повідомлення-рішення.
Рішенням Державної податкової служби від 09.09.2020 № 3867/П/99-00-06-02-04-09 податкове повідомлення-рішення від 13.05.2020 № 0027638-5805-0809 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 – без задоволення.
Не погодившись з правомірністю прийняття наведеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач діяв обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин, які мають значення при прийняття рішення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно п.п. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до п.п. 266.3.1, 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до п.п. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.
Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Відповідно до п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.
Згідно п.п. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Відповідно до п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що на  фізичних та юридичних осіб, в тому числі нерезидентів, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості покладається обов`язок зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та нарахування позивачу податку була наявність у останнього у власності об`єкту житлової нерухомості, а саме будівлі  загальною площею 306,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16990936, позивач дійсно є власником житлового бдинку загальною площею 306.7 кв.м. (житлова площа: 90.3 кв.м.)
Так, позивач зазначає, що належний останньому наведений об`єкт нерухомості загальною площею 306.7 кв.м. складався з двох видів нерухомості, а саме: житлова нерухомість – частина житлового будинку загальною площею 90.3 кв.м.; нежитлова нерухомість – частина житлового бунку  з нежитловими об`єктами, загальною площею 216.4 кв.м. З огляду на викладене, на переконання позивача, частина  житлового будинку  з нежитловими об`єктами, загальною площею 216.4 кв.м. підлягає обрахуванню за ставкою податку у розмірі 0%, як то передбачено п. 6.1.1 Положення № 8, затвердженого рішенням Кам`янсько-Дніпровської міської ради Кам`янсько-Дніпровского району Запорізької області від 11.07.2017 року № 8.
Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що з огляду на положення статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта нежитлової нерухомості, в тому числі його часток, яка обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Вказані правові висновки також відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 08.05.2018 року № 819/1605/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вже зазначалось, у  витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 16990936, позивач є власником житлового бдинку загальною площею 306.7 кв.м., а відтак саме з наведеної площі має розраховуватись податок на нерухоме майно.
Поряд з вкзаним, з огляду на викладені обставини справи, доводи позивача про те, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 6.1.1. «Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» від 11.07.2017 року, яким встановлена нульова ставка оподаткування для нежитлових об`єктів, що знаходяться на присадибній ділянці  приватного житлового сектору  і не використовується в комерційній діяльності, а саме: гаражі, сараї, баня, вбиральні, котельні, підвали, не мають правового значення для правильного вирішення спору.
Таким чином, з огляду на  встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції відносно правомірності прийняття відповідачем спірного податкового повідомленн-рішення з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки та відсутності правових підстав для його скасування.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 року в адміністративній справі №280/7433/20   – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко