ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                   Головуючий І інстанції: Удовіченка С.О.
28 травня 2021 р. 	Справа № 440/6902/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суд від 18 січня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - 
В с т а н о в и в:
25.11.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області (далі – ТУ ДСА України в Полтавській області) щодо нарахування та виплати їй - суддівської винагороди за період з 01.08.2020 року по 28.08.2020 року із застуванням обмеження нарахування десяти розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020 року;
- зобов`язати ТУ ДСА України в Полтавській області провести нарахування та виплату їй - суддівської винагороди на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України   «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 01.08.2020 року по 28.08.2020 року.
Також, позивач просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць та встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ТУ ДСА України в Полтавській області подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що розмір отриманої суддівської винагороди за період з 01.08.2020 до 28.08.2020 не відповідає розміру, установленому   Законом України від 02.06.2016 року № 1402- VIII "Про судоустрій і статус суддів" (далі – Закон № 1402- VIII, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачем порушено ст. 130 Конституції та її право на належне матеріальне забезпечення судді.
У відзиві на адміністративний позов відповідач ТУ ДСА України в Полтавській області, не погоджуючись з вимогами позивача, зазначив, що Верховною Радою України 13.04.2020 року прийнято Закон  України «Про внесення змін до Закону України № 553-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі – Закон № 553-ІХ), який набрав чинності  18.04.2020 року. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ) установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Обмеження, встановлені у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті). Таким чином, нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників обмежується максимальним розміром 47.230,00 грн. на місяць.
Отже, ТУ ДСА України в Полтавській області як розпорядник коштів нижчого рівня не мало правових підстав для нарахування та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону № 553-ІХ).
Відзив на позовну заяву від третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області (далі – ГУ ДКСУ в Полтавській області) не надходив.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.01.2021 року частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням визнано протиправними дії ТУ ДСА України в Полтавській області щодо нарахування та виплати судді Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.08.2020 року по 27.08.2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого ст. 29 Закону України від 14.11.2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі – Закон № 294-ІХ).
Зобов`язано ТУ ДСА України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди судді Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 за період з 01.08.2020 року по 27.08.2020 року, обчисливши її відповідно до вимог   статті 135 Закону № 1402-VIII без застосування обмеження, передбаченого   статтею 29 Закону № 294-ІХ, та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Висновок суду вмотивований тим, що обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом внесення змін до   Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", всупереч вимогам частини другої   статті 130 Конституції України   та   статті 135 Закону № 1402-VIII, а також юридичній позиції Конституційного Суду щодо незалежності суддів, законодавець зумовив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, серед яких і відповідач у цій справі, виконуючи вимоги   Бюджетного кодексу України   та   Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії суддів. Однак, необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії суддів.
Також, суд зазначив, що судове рішення у цій справі має зобов`язальний характер і не відноситься до рішень, які підлягають негайному виконанню, а тому підстави для задоволення клопотання позивача про звернення рішення до негайного виконання відсутні.
Крім того, суд не знайшов підстав для задоволення клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання ТУ ДСА України в Полтавській області подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення, оскільки не вважає, що відповідачем після набрання рішенням суду законної сили не будуть добровільно вживатися заходи з метою виконання даного судового рішення.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ТУ ДСА України в Полтавській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не надав належної оцінки обґрунтуванням щодо правомірності його дій як державного органу та розпорядника бюджетних коштів нормами бюджетного законодавства, які він при здійснення своїх функцій має неухильно дотримуватися. Вказує, що спір   між сторонами виник з приводу застосування відповідачем обмеження до суддівської винагороди позивача, передбаченого ст. 29 Закону № 294-ІХ. Зауважує, що положеннями   ч. 2   ст. 4 Бюджетного кодексу України   визначено, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.   
Відповідач вважає, що ТУ ДСА України в Полтавській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня не мало правових підстав для невиконання вимоги ст. 29 Закону № 294-ІХ про застосування обмеження максимального розміру у т.ч. суддівської винагороди 10 мінімальними заробітними платами та і надалі нараховувати і виплачувати суддівську винагороду всупереч вказаній нормі. ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтею 152 Закону № 1402-VIII (ч. 1 ст. 151). 
Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону № 1402- VIII   функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють ТУ ДСА України. Зазначає, що у період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року норма про застосування обмеження суддівської винагороди 10 мінімальними заробітними платами була чинною та підлягала застосуванню, а тому відповідач, здійснюючи нарахування та виплату суддівської винагороди суддям, у т.ч. і позивачу, за рахунок бюджетних коштів, не міг   здійснювати її нарахування, ігноруючи норми бюджетного законодавства України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду, - без змін.
На час розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу від третьої особи не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
Враховуючи неприбуття учасників справи в судове засідання призначене на 09.03.2021 року, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, на підставі положень   ст. 311 КАС України, колегія суддів ухвалила апеляційний розгляд справи по справи продовжити в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що Указом Президента України "Про призначення суддів" від 28.09.2017 року № 295/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Шишацького районного суду Полтавської обалсті (а.с. 6-10).
Наказом Шишацького районного суду Полтавської області № 07-ОС від 02.10.2017 року ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 % посадового окладу з 28.09.2017 року (а.с. 40).
Наказом Шишацького районного суду Полтавської області № 17-ОС від 14.11.2018 року позивачу зараховано стаж роботи в галузі права 3 роки до стажу роботи на посаді судді та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с. 41).
Наказом ТУ ДСА України в Полтавській області від 30.04.2020 року № 35/аг "Про обмеження заробітної плати, грошового забезпечення працівників ТУ ДСА України в Полтавській області, суддів та працівників апаратів місцевих загальних судів Полтавської області" (а.с. 38) відповідно до частини першої   статті 29 Закону № 294-ІХ в редакції   Закону  № 553-ІХ, рішення Ради суддів України від 24.04.2020 року № 22, листа Державної судової адміністрації України від 29.04.2020 року № 10-8610/20 установлено:
1. з 18.04.2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020 року;
2. відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди суддям, обмежуючи максимальним розміром 47.230,00 грн на місяць згідно з роз`ясненнями Мінекономіки № 3502-06/26135-01 від 23.04.2020 року;
3. не враховуються у максимальному розмірі заробітної плати суми: допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги на оздоровлення при наявності щорічної відпустки (грошової допомоги державним службовцям відповідно до   статті 57 Закону України "Про державну службу"); матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань; оплати щорічної відпустки; компенсаційні виплати при звільнення, вихідна допомога.
Розміри допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата часу щорічної відпустки визначаються згідно з чинним законодавством без врахування зазначеного обмеження.
4. враховуються у максимальному розмірі заробітної плати: оплата часу відпусток, що не належить до щорічних; оплата часу службових відряджень; сума індексації заробітної плати; доплати за додатковий обсяг роботи (за суміщення професій (посад), виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, розширення зони обслуговування та збільшення обсягу виконуваних робіт); інші компенсаційні та стимулюючі виплати (надбавки, доплати, премії).
Наказом ТУ ДСА України в Полтавській області від 01.09.2020 року № 82/аг "Про перерахунок суддівської винагороди суддям, заробітної плати працівникам ТУ ДСА України в Полтавській області та апаратів місцевих загальних судів" визначено вважати таким, що з 28.08.2020 року втратив чинність наказ від 30.04.2020 року № 35/аг та доручено відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності провести перерахунок суддівської винагороди суддям без обмеження максимального розміру 47.230,00 грн на місяці з 28.08.2020 року (а.с. 39).      
Відповідно до розрахункових листів за 2020 рік, що складені відповідачем, у вересні 2020 року відповідач нараховував і сплачував позивачу суддівську винагороду у розмірі 10 мінімальних заробітних плат (а.с. 35 зворотній бік).
                    Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 8 Конституції України   визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.   Конституція України   має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі   Конституції України   і повинні відповідати їй.
Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 130 Конституції України   визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною 1   статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами ч. 2   ст. 130 Конституції України.
Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.
Відповідно до частини 2   статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 9   статті 135 Закону № 1402-VIII визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Отже, з огляду на приписи ч. 2   ст. 130 Конституції України   та ч. 1   ст. 135 Закону № 1402-VIII розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно   Законом № 1402- VIII.
Натомість, 12.03.2020 року набрала чинності   Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
18.04.2020 року набрав чинності   Закон № 553-IX, яким   Закон № 294-ІХ доповнено статтею 29 такого змісту:
"Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)".
Відповідно частин 1-4   статті 7 КАС України   суд вирішує справи відповідно до   Конституції   та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені   Конституцією   та законами України.
У разі невідповідності правового акта   Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить   Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми   Конституції України   як норми прямої дії.
У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Отже, адміністративний суд при вирішенні спору повинен застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в спірних правовідносинах приписи ч. 2   ст. 130 Конституції України.
Колегія суддів з цього приводу зазначає, що   Закон № 294-ІХ не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до ч. 2   ст. 130 Конституції України   може встановлюватись розмір винагороди судді, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для застосування його положень при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим законом, ніж змінами до   Закону № 1402- VIII. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що набрання 18.04.2020 року чинності   Законом  № 553-IX, яким   Закон № 294-ІХ   доповнено статтею 29 зазначеного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у відповідача були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди позивача.
При цьому, відповідач навіть після набрання чинності   Законом № 553-IX, та доповненням   Закону № 294-ІХ статтею 29 повинен був діяти виключно в межах приписів ч. 2   ст. 130 Конституції України, тобто застосовувати для обчислення розміру винагороди судді виключно положення   Закону № 1402-VIII. Натомість, Закон № 1402-VIII жодних норм стосовно можливості обмеження розміру винагороди судді не містить.
Крім того, колегія суддів зазначає, що   Законом № 553-ІХ про внесення змін до   Закону № 294-ІХ як і будь-яким іншим діючим нормативно-правовими актами не скасовані та не внесені зміни в чинні норми права, передбачені ч. 2   ст. 135 Закону № 1402- VIII, яка визначає, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами та   ст. 130 Конституції України, яка визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Норми права, які містяться у наведених вище статтях є зрозумілими та доступними для зацікавлених осіб, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні, а також є спеціальними та мають найвищу юридичну силу і тому мають виконуватися.
Таким чином, вирішення питання щодо виплати суддівської винагороди судді є обов`язком відповідача і повинно вирішуватись у встановленому Законом порядку, оскільки є невід`ємним елементом гарантій незалежності суддів, які встановлені   Конституцією України.
Право позивача на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі   не може бути поставлено в залежність від неналежного виконання обов`язків державними органами в частині внесення змін до законодавчих актів чи то до формування бюджету.
Обмеження права на отримання суддівської винагороди у належному та повному розмірі становить порушення вимог ст. ст.   19,   130 Конституції України,   ст. 135 Закону № 1402-VIII та   ст. 1   Протоколу 1 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а державний орган, який не дотримується своїх власних процедур,   не повинен мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. ч. 1-4   ст. 148 Закону № 1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють, зокрема   Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.
Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Відповідно до ч. 1, ч. 3   ст. 151 Закону № 1402-VIII державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.
Аналогічну норму також містить п. 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя 17.01.2019 року № 141/0/15-19 (далі - Положення № 141/0/15-19).
Статтею 154 Закону № 1402-VIII визначено, що територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
Крім того, відповідно до п. 5 Положення № 141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.
Отже, з наведених норм вище, вбачається, що в даному випадку відповідач - ТУ ДСА України   в Полтавській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України, тобто уособлює в спірних правовідносинах по даній справі   державний орган на який покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового   забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, в т.ч. щодо виплати суддівської винагороди суддям місцевих судів.
Так,   з матеріалів даної справи вбачається, що нарахування та виплата суддівської винагороди позивача із застосуванням обмежень, визначених   ст. 29 Закону № 294-ІХ здійснювалося у період з 01.08.2020 року по 27.08.2020 року, тобто нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застуванням обмеженням її розміру, відповідач діяв з порушенням вимог   статті 130 Конституції України   та   статті 135 Закону № 1402-VIII,  що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо визнання протиправними дії ТУ ДСА України в Полтавській області щодо нарахування та виплати судді Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01.08.2020 року по 27.08.2020 року включно із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, передбаченого   статтею 29 Закону № 294-ІХ. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ТУ ДСА України в Полтавській області, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мало правових підстав для невиконання вимоги ст. 29 Закону № 294-ІХ   про застосування обмеження максимального розміру, у т.ч. суддівської винагороди 10 мінімальними заробітними платами та і надалі нараховувати і виплачувати суддівську винагороду всупереч вказаній нормі, а також доводів апеляційної скарги про те, що у період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року норма про застосування обмеження суддівської винагороди 10 мінімальними заробітними платами була чинною та підлягала застосуванню, тому відповідач, здійснюючи нарахування та виплату суддівської винагороди суддям, у т.ч. і позивачу, за рахунок бюджетних коштів, не міг   здійснювати її нарахування, ігноруючи норми бюджетного законодавства України, то колегія суддів вважає, що такі доводи необґрунтованими, оскільки розмір суддівської винагороди у період існування спірних правовідносин повинен був визначатися приписами ст.135 Закону України   Про судоустрій і статус суддів.   Тобто при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно   Законом № 1402-VIII, а застосування останнім положень ст. 29 Закону № 294-ІХ    (Закон доповнено статтею 29 згідно із   Законом № 553-IX) суперечить   ч. 2   ст. 130 Конституції України.
При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи   відповідача про те, що він міг проводити нарахування і виплату лише в рамках законодавства України в межах видатків Державного бюджету України є вірними, проте це не спростовує наведені вище висновки про те, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача   ТУ ДСА України в Полтавській області повинно було керуватися приписами Закону № 1402-VIII,   а саме ст.135   цього Закону.
Доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обґрунтуванням відповідача щодо правомірності своїх дій як державного органу та розпорядника бюджетних коштів нормами бюджетного законодавства, які він при здійснення своїх функцій має неухильно дотримуватися, колегія суддів відхиляє, адже суд першої інстанції в оскаржуваному   рішенні належним чином мотивував відхилення таких аргументів відповідача.   Окрім того, колегія суддів зауважує, що як слушно зауважив суд першої інстанції, жодних належних та допустимих доказів того, що розмір бюджетних видатків на суддівську винагороду   не дозволив відповідачу виплатити суддівську винагороду в повному обсязі, відповідач   не надав.
Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що приписи ст. 29 Закону № 294-ІХ    встановлювали обмеження, як на нарахування, так відповідно у зв`язку з цим виплату суддівської винагороди   у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року. При цьому, відповідачем по справі фактично заперечується нарахування та виплата   суддівської винагороди позивача у спірний період в розмірі, що передбачений ст. 135 Закону № 1402-VIII.
Таким чином, в даному випадку належним способом відновлення порушеного права буде саме зобов`язання ТУ ДСА України в Полтавській області провести перерахунок суддівської винагороди судді Шишацького районного суду Полтавської області ОСОБА_1 за період з 01.08.2020 року по 27.08.2020 року включно, обчисливши її відповідно до вимог   статті 135 Закону № 1402-VIII   без застосування обмеження, передбаченого   статтею 29 Закону № 294-ІХ, та здійснити її виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.
Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 03.03.2021 року по справі   № 340/1916/20.
Відповідно до ч.1   ст. 6 КАС України   суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1   ст. 9 КАС   визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2   ст. 77 КАС України   передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2   ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Інші доводи апеляційної скарги відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суд від 18 січня 2021 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5   ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова