ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5202/21 Справа № 202/4586/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом про стягнення аліментів на своє утримання з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку щомісячно.
В позовній заяві позивач зазначив, що він є батьком відповідачів, досяг пенсійного віку і є непрацездатною особою. Пенсію він отримує у невеликому розмірі та після стягнення заборгованості по аліментам на користь дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичний розмір його пенсії складає 878, 02 грн. Наголошував, що має захворювання та потребує постійного лікування, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідачі мають можливість надавати.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/20 від усіх видів її заробітку (доходу); стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/20 від усіх видів його заробітку (доходу).
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 є непрацездатною та потребуючою матеріальної допомоги особою, яку відповідачі у цій справі, мають можливість надавати, відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 204 СК України для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свого батька, суд, враховуючи наявність у позивача, ще двох повнолітніх дітей, дохід позивача та відповідачів, доходить висновку про необхідність стягнення з кожного відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/20 частини усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , через свого представника, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Встановлено, що ОСОБА_4  є пенсіонером та відповідно до довідки про доходи № 2782 4165 8777 6719 отримує пенсію за віком, яка за період з 01 липня 2019 року по 30 червня 2020 року складала 9 843, 54 грн., що в середньому на місяць складає 820, 29 грн.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України від 02 грудня 2020 року розмір доходу відповідача ОСОБА_1 за три квартали 2020 року склав 1 580 000 грн.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України від 10 грудня 2020 розмір доходу відповідача ОСОБА_2 з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року склав 2 820 357, 50 грн.
В судовому засіданні встановлено, що у позивача окрім відповідачів є ще повнолітні діти - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . 
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 є непрацездатною та потребуючою матеріальної допомоги особою, яку відповідачі у цій справі, мають можливість надавати, відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 204 СК України для звільнення відповідачів від обов`язку утримувати свого батька, суд, враховуючи наявність у позивача, ще двох повнолітніх дітей, дохід позивача та відповідачів, доходить висновку про необхідність стягнення з кожного відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/20 частини усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.
Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення, факт біопоходження); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Повнолітні дочка, син зобов`язані надавати утримання батькам незалежно від власного статку. Обов`язок дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.
Статтею 204 СК України встановлено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.
Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.
У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки.
Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.
У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач фактично проживаючи у квартирі, що належить ОСОБА_1 на праві власності, та користуючись усіма житлово-комунальними послугами, які нею сплачуються, позивач зловживає передбаченим законом правом на утримання, адже забезпечення житлом, а так само, й забезпечення належного утримання даного житла є однією з найважливіших засад забезпечення та утримання позивача, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, тоді як підстав для звільнення від такої відповідальності матеріалами справи не встановлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не повно встановлено фактичні обставини справи та не надано правової оцінки показам свідка, який був допитаний у суді першої інстанції, який підтвердив перерахування та (або) надання в готівковій формі матеріальної допомоги відповідачами позивачу у розмірі від 3 до 5 тисяч гривень, колегія суддів відхиляє, оскільки документального підтвердження надання такої допомоги позивачу апелянтами ані в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, надано не було.
Посилання апелянтів на те, що позивачем не надано жодного документального доказу, що внаслідок непрацездатності або немічності він дійсно потребує матеріальної допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи встановлено, що середній розмір доходу позивача на місяць складає 820, 29 грн.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 лютого 2021 року   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко