ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Номер справи 766/13503/17 Головуючий в суді І інстанції Майдан С.І.
Номер провадження 22ц/819/634/21 Доповідач Орловська Н.В. 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів                                                                      Кутурланової О.В.,
                                                       Майданіка В.В.,
секретар                                                Давиденко І.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
       10.08.2017р. Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за договором №27/ж-01 від 07.05.2008р. в розмірі 1 383 665,51 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.05.2008 р. між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №27/ж-01, згідно якого Банк передав відповідачу у власність кредитні кошти в сумі 1 123 358 грн. на умовах платності та цільового характеру використання, зі строком повернення до 05.05.2028 р. 
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору та наявністю простроченої заборгованості, ПАТ «Кредобанк» звернувся з позовом до Суворовського районного суду м. Херсона про стягнення за кредитним договором шляхом звернення стягнення, за наслідком розгляду якої 09.02.2009 р. ухвалено рішення по справі №2-255/09, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 27/ж-01 від 07.05.2008 р. в сумі 1 232 644,84 грн. та судовий збір в сумі 1700,00 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки – магазин за адресою: АДРЕСА_1 .
09.12.2010 року вказане майно було реалізовано за сумою 306 854,00 грн, якої недостатньої для повного погашення заборгованості. 
Станом на 27.10.2016 р. заборгованість відповідача за кредитним договором №27/ж-01 від 07.05.2008 р. складає 1 383 665,51 грн, у тому числі 924 506,39 грн. – сума неповернутого кредиту, залишок боргу за рішенням суду по справі №2-255/09; 451 159,12 грн. – сума пені за несвоєчасне повернення кредиту. 
Посилаючись на ст.509, 525, 526, 530,598, 599, 1049 ЦК України, позивач просив задовольнити його вимоги у повному обсязі. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року у задоволенні позову ПАТ «Кредобанк» відмовлено. 
Рішення суду вмотивовано тим, що пред`явлення позивачем позову у 2009 році про стягнення всієї суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор використав право дострокового повернення усієї суми кредиту та пені за порушення умов договору, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Кредобанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, яке виразилось у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню, а також грубе порушення процесуальних норм, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28.09.2020 р. скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ «Кредобанк» задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення пунктів 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. по справі №444/9519/12-ц відносно припинення права кредитора нараховувати передбачені договором проценти, оскільки позивачем у позові взагалі не йде мова про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.
Також апелянт вказує на помилковий висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки початок перебігу строку позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення, що унеможливлює визначення початку перебігу строку позовної давності для погашення всієї суми заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. 
Оскільки позовна давність до основної вимоги не спливла, тому вважається, що позовна давність не спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача пені.
Крім того, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не встановив дійсні обставини по справі, залишив поза увагою доводи позивача, чим грубо порушив норми процесуального права.
06.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, за змістом якого ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Іванюта О.Д., заперечує проти доводів скаржника, просить апеляційну скаргу АТ «Кредобанк» залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28.09.2020 року – без змін. Вказує на те, що нарахована позивачем сума основного боргу у розмірі 924 506,39 грн. не відповідає дійсності, оскільки за період з травня 2008 по листопад 2011 року ОСОБА_1 сплачено 198 851,61 грн. Крім того, позивачу перераховано 306854 грн. за рахунок реалізації іпотечного майна. Таким чином, основна сума боргу за кредитним договором становить 617 652,39 грн., а не 924 506,39 грн, як це зазначає позивач. Враховуючи, що основна сума боргу не відповідає дійсності, тому позивач безпідставно нарахував пеню в сумі 451 159,12 грн. Крім того, визначена позивачем сума пені не відповідає умовам справедливості, суперечить принципам розумності та добросовісності, оскільки такий розмір пені є непропорційно великою сумою компенсації та значно перевищує розмір ймовірних збитків, завданих позивачу. 
Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строку позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.
07.05.2008 року між ВАТ «Кредобанк» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №27/ж-О1, відповідно до умов якого позивач надав у власність позивачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язався використати кредит на цілі, вказані в цьому договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі. Відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 1 123 358,00 гривень з терміном кредитування до 05.05.2028 року. (а.с.15-16)
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та наявністю простроченої заборгованості, ВАТ «Кредобанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 1 232 644,84 грн.
Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона суду від 09.02.2009 р. по справі №2-255/09 звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме магазин непродовольчих товарів, загальною площею 80,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з метою погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ВАТ «Кредобанк», в особі Херсонської філії, в сумі 1 232 644,84 грн. на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Херсонській філії ВАТ «Кредобанк», МФО352413, код одержувача платежу НОМЕР_2 . (а.с.17)
У ході примусового виконання вказаного судового рішення 09.12.2010 року предмет іпотеки, а саме магазин непродовольчих товарів, загальною площею 80,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 , реалізовано на прилюдних торгах за ціною 306854,00 грн. (а.с.18)
24.01.2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні винесено постанову ВП №12762742 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з тим, що рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2009 р. по справі №2-255/09 фактично виконано. (а.с.19) 
За розрахунком банку станом на 27 жовтня 2016 року за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 1 383 665,51 грн., яка складалася із: заборгованості за тілом кредиту – 924 506,39 грн.; суми пені за несвоєчасне повернення кредиту – 451 159,12 грн. (а.с.6-13)
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає правильним рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, проте в повній мірі не може погодитися з мотивами такої відмови.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог є висновок суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 256 і 257 ЦК України).
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц,).
Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Кредобанк» посилався на те, що розмір заборгованості за кредитним договором від 07 травня 2008 року № 27/ж-О1 станом на 27 жовтня 2016 року становить 1 383 665,51 грн, із яких: 924 506,39 грн – сума неповернутого кредиту, 451 159,12 грн – сума пені за несвоєчасне повернення кредиту. 
Проте, апеляційний суд звертає увагу, що загальна сума заборгованості, яку просить стягнути позивач, не відповідає сумі її складових, оскільки в математичному обчисленні 924 506,39 грн + 451 159,12 грн = 1 375 665,51 грн., а не 1 383 665,51 грн, як це помилково зазначає позивач.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що предметом стягнення у даній справі є загальна сума заборгованості за кредитом у розмірі 1 375 665,51 грн. 
За приписами статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Звертаючись до суду з позовом, банк зазначав, що позичальник належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 07 травня 2008 року, має, зокрема, заборгованість за тілом кредиту в сумі 924 506,39 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 27.10.2016р. (а.с.6-12)
Визначаючи суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 924 506,39 грн. позивач від загальної суми кредиту у розмірі 1 123 358,00 грн. відняв сплачену відповідачем суму 198 851,61 грн. (1 123 358,00 грн. - 198 851,61 грн. = 924 506,39 грн.)
За позицією відповідача, сума заборгованості за тілом кредиту не відповідає дійсності, оскільки АТ «Кредобанк» не враховано 306 854,00 грн, які було отримано банком внаслідок реалізації на виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2009 р. по справі №2-255/09, належного відповідачу майна, а саме магазину непродовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1 . 
Колегія суддів вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими, оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2009 р. по справі № 2-255/09 встановлено, що ОСОБА_1 , отримавши кредит у розмірі 1 123 358,00 грн, належним чином свої зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 11.11.2008 року утворилася заборгованість за тілом кредиту в сумі 1 118 690,41 грн. 
Отже, станом на 11.11.2008 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено тіло кредиту в сумі 4 667,59 грн. (1 123 358,00 грн. – 1 118 690,41 грн.)
Натомість, у наданому позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зазначено, що у період з травня 2008 р. по листопад 2011 р. відповідачем сплачено заборгованість за тілом кредиту в загальній сумі 198 851,61 грн та відсотки за користування кредитом в сумі 140 280,77 грн., що разом становить 339 132,38 грн. 
Наведені обставини свідчать про те, що АТ «Кредобанк» при обчисленні суми заборгованості відповідача станом на 27.10.2016 р. враховано 306 854,00 грн, які було отримано банком внаслідок реалізації належного відповідачу майна, а саме магазину непродовольчих товарів за адресою АДРЕСА_1 .
При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі більшому, ніж визначено позивачем. 
З огляду на викладене слід дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту станом на 27.10.2016 р. в сумі 924 506,39 грн.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позову ПАТ «Кредобанк», посилався на пропуск позивачем строку позовної давності. (а.с.61-63)
Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно ст. 256 ЦКУ України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 ЦК України)
Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 07.05.2008 р. №27/ж-О1 ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на належне відповідачу нерухоме майно в рахунок погашення всієї суми заборгованості, у тому числі і тієї частини, строк виплати якої ще не настав. 
Наведені обставини свідчать про те, що звернувшись з вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, позивач відповідно до ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, і такі зміни засвідчені рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2009 р. у справі № 2-255/09.
Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості, яка залишилася непогашеною після виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2009 р. № 2-255/09, слід обчислювати з дати звернення ВАТ «Кредобанк» до суду з позовом про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 .
У ході розгляду справи встановити точну дату такого звернення не видалося можливим, оскільки згідно архівної довідки Херсонського міського суду Херсонської області від 07.02.2019 р. №К-1/101 (а.с.101), матеріали цивільної справи № 2-255/09 знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання. 
Проте, враховуючи, що рішення Суворовського суду м. Херсона у справі № 2-255/09 датоване 09.02.2009 р., а з даним позовом ПАТ «Кредобанк» звернувся 10.08.2017 р., тобто більше ніж через сім років, і доказів встановлення сторонами більш тривалою позовної давності, ніж загальна, матеріали справи не містять, тому слід дійти висновку щодо пропуску позивачем встановленого ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності (3 роки). 
Установивши, що позивач звернувся до суду зі спливом позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, і належних доказів, які б свідчили про її переривання, зокрема, погашення боргу відповідачем особисто або через уповноваженого ним представника, не надав, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Щодо нарахування пені, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, ВАТ «Кредобанк» використав право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в заставу майна.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.
Аналіз наданого банком розрахунку свідчить про те, що позивачем, після дострокового стягнення кредиту на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.02.2009 р., нараховано пеню, яка передбачена умовами пункту 5 кредитного договору. (а.с.13)
Наведені обставини свідчать про те, що у задоволенні позову у частині стягнення пені за невчасне погашення заборгованості за кредитом слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю вимог, а не у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 р. по справі № 607/62/17.
При цьому, суд зазначає, що у спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18)).
Однак з аналізу позовної заяви судом встановлено, що банком не заявлено до позичальника ОСОБА_1 вимоги, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставини, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, однак в частині позовних вимог про стягнення пені за порушення умов договору допустив неправильне застосування норм матеріального права, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28.09.2020 р. слід змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити частково. 
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 28 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 21 квітня 2021 року. 

Головуючий                        ________________                        Н.В.Орловська
Судді:                                ________________                        О.В.Кутурланова
                               ________________                        В.В.Майданік