КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/16576/20-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4022/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
06 травня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.
за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року у складі судді Волкової С.Я.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Уряду - Кабінету Міністрів України, треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про відшкодування шкоди, заподіяної із вини Держави,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася у суд із зазначеним позовом та з врахуванням позовної заяви від 03.06.2020 року просить стягнути із Держави Україна в особі Уряду - Кабінету Міністрів України в рахунок відшкодування заподіяної шкоди суму у розмірі 459 934 грн 80 коп, з яких: 180 000 грн її вклад згідно договору банківського вкладу від 12.06.2014 р. № 06/1287-2014; 4 800 грн - 0,5% річних згідно договору банківського вкладу від 12.06.2014 р. № 06/1287-2014; 29 278 грн - 3% річних за весь період від розміру боргу згідно договору банківського вкладу від 12.06.2014 р. № 06/1287-2014, 245 856 грн 80 коп. інфляційних втрат. 
 
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.10.2019 р., у справі № 826/18858/15 задоволено її адміністративний позов й  зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Грошову С.В. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий відповідно до договору банківського рахунку від 23.05.2014 р. № 8221, за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 180 029 грн 59 коп, у квітні 2020 р. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про державну реєстрацію припинення ПАТ. «Старокиївський банк» як юридичної особи. 
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
В обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 зазначає, що вбачає в діяльності Держави, яку уособлює і представляє Уряд України, - порушення статей 3, 21, 41 Конституції України, статей 6, 13 Конвенції із захисту прав людини і основоположних свобод та порушено статтю 1 Протоколу 1 до Конвенції із захисту прав людини і основоположних свобод.
 
Вказано, що позивачвжила усі можливі засоби юридичного захисту щоб захистити порушення свої прав заподіяних Державою в особі Уряду, і вичерпала усі національні засоби юридичного захисту, за допомогою якого могла отримати відшкодування шкоди.
 
У відзиві на апеляційну скаргу Колток О.М. в інтересах Кабінету Міністрів України просить рішення районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
 
Зазначено, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставин, які мають значення для справи, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, ухвалив законне, обґрунтоване та правильне за своєю суттю рішення, з належним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
 
Колегія суддів, заслухавши адвоката Дем`яненка М.В., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив з недоведеності позивачем факту протиправності дій Кабінету Міністрів України, внаслідок яких йому було завдано шкоди на суму неповернутого вкладу, внесеного до ПАТ «Старокиївський банк», а також причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, адже в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження цих обставин.
 
Між тим, з такими висновками  районного суду погодитися неможливо.
 
Як убачається з матеріалів справи, 12 червня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 06/1287-2014 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 внесла на відкритий у банку рахунок 180 000 грн, зі строком повернення вкладу 19 червня  2014 року зі сплатою 1% процентів річних (а.с.23-25).
 
Встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2014 року № 276/БТ ПАТ «Старокиївський банк» віднесено до категорії проблемних. 
 
17 червня 2014 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 365 «Про віднесення ПАТ «Старокиївський банк» до категорії неплатоспроможних». Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 червня 2014 року № 50 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Старокиївський банк», згідно з яким з 18 червня 2014 року по 18 вересня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію. 
 
Встановлено, що наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» від 24 червня 2014 року № 23 прийнято рішення про здійснення в банку перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», утворено відповідну комісію. Рішенням комісії з перевірки договорів відповідно до протоколу від 29 серпня 2014 року надано на затвердження уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» перелік нікчемних договорів та інших правочинів, виявлених за результатами перевірки.
 
Згідно виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2014 року № 182/14 слідує, що вирішено підтримати пропозицію уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіної Л.О. щодо тимчасового блокування виплати грошових коштів за рахунками фізичних осіб - вкладників згідно переліку, наведеного у листі від 11 серпня 2014 року № 2051/01-02.
 
Наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Старокиївський банк» від 29 серпня 2014 року № 61 зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами згідно переліку. Визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори) згідно переліку, який додається до цього наказу. До вказаного переліку включено договір банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1287-2014, укладений між ПАТ «Старокиївський банк» та ОСОБА_1 .
 
На підставі постанови Правління Національного банку України  від 11 вересня 2014 року №563 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» 17 вересня 2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення   № 92 про початок процедури ліквідації ПАТ «Старокиївський банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк».
 
Відповідно до даних виписки відділення №1 ПАТ «Старокиївський банк» на рахунку позивача, відкритого банком на ім`я позивача згідно умов договору банківського вкладу, станом на 11 вересня 2014 року залишок коштів становить 180 029 грн 59 коп. (а.с.26).
 
Встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 липня 2019 року, залишеним без змін постановою шостого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019року, зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» подати до Фонду гарантування вкладів  фізичних осіб додаткову інформацію про банківський рахунок, відкритий на ім`я позивача відповідно до умов банківського вкладу, за яким ОСОБА_1 має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду у сумі 180029грн.59коп. (а.с.30-39).
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
 
Встановлено, що 25 вересня 2019року ПАТ «Старокиївський банк» припинено у зв`язку з ліквідацією (а.с.47).
 
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
У відповідності до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
 
Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини неодноразово робив висновок, що право на суд було б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, аби остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній із сторін.
 
У відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї  власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
 
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Частиною першою статті 1166 ЦК Україниунормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Разом з тим, районний суд  не звернув увагу на те, що  ст.ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за неправомірні діяння посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. 
 
Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. 
 
На державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність дій органів державної влади та посадових осіб, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. 
 
Відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
 
Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
 
Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав. 
 
Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
 
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
 
Відповідно до пункту 17частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
 
За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
 
Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.
 
Фонд є економічно самостійною установою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в Національному банку України, а також рахунки в цінних паперах у депозитарних установах - державних банках.
 
Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
 
Відповідно до частини першої, другої, сьомої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
 
Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.
 
Фонд гарантує відшкодування коштів за вкладом, який вкладник має в банку, що в подальшому реорганізувався шляхом перетворення, на тих самих умовах, що і до реорганізації.
 
Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 вказано, що гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів». Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.
 
Правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної сумі мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом.
Частина перша статті 2 ЦПК України визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, районному суду необхідно було б  враховувати   й положення  статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
 
Отже, вирішуючи спір, суд не врахував те, що позов було пред`явлено до держави Україна на підставі статті 1174 ЦК України про відшкодування шкоди, завданої в результаті неправомірних дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, створеного з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та наділеного владними управлінськими функціями, питання про протиправність дій якої було вирішено судом у порядку адміністративного судочинства  у справі №826/18858/15, залишив поза увагою, що судове рішення про зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 , як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у ПАТ «Старокиївський банк» за рахунок Фонду гарантування вкладі фізичних осіб за договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1287-2014, неможливо виконати у зв`язку із ліквідацією банку, а отже права  ОСОБА_1 не можуть вважатись поновленими, а судове рішення  по адміністративній справі - виконаним.
 
Окрім цього, районним судом не було враховано, що внаслідок протиправних дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відбулося втручання у право позивача на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки позивач мав законні сподівання на гарантоване відшкодування державою, яка делегувала відповідні функції Фонду гарантування вкладів фізичних, коштів за його вкладом. 
 
Кабінет Міністрів України було визначено  відповідачем як вищий орган виконавчої влади, який представляє державу, без посилання на незаконність його дій чи бездіяльності. 
 
При цьому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Національний банк України було залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, отже вони мали можливість користуватись процесуальними правами, передбаченими ЦПК України.
 
З огляду на викладене, висновки суду про відсутність підстав для відшкодування заподіяної ОСОБА_1 шкоди, встановленої рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у сумі 180 029 грн 59 коп., у зв`язку з не доведенням останнім протиправності дій  та причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, є передчасними.
 
Вимоги ст.625 ЦК України  на виниклі між сторонами правовідносини не поширюються,  а стягнення відсотків за умовами договору банківського вкладу після початку ліквідації банку  положеннями статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено.
 
Зазначене свідчить про те, що вимоги позову про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних у якості відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також 0,5 відсотків річних згідно договору банківського вкладу, не грунтуються на законі.  
 
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. 
 
Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у цій справі в якості відповідача суб`єкта, який реалізовував владні повноваження, протиправними діями якого завдано шкоду, чи органів Державної казначейської служби, до повноважень якої належить казначейського обслуговування бюджетних коштів, при участі у справі в якості відповідача Кабінету Міністрів України, який є вищим органом у системі органів виконавчої влади, та в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб й Національного банку України, не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем виступає держава, а не орган державної влади.
Незалучення вказаних суб`єктів, наділених владними повноваженнями, в якості відповідачів до справи про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності суб`єкта, наділеного владними повноваженнями, та невиконання судового рішення адміністративного суду, не може виступати підставою для відмови у заявленому позові.
 
Отже, відповідно до матеріалів справи, Кабінет Міністрів України не уповноважений відповідати за заподіяну позивачу шкоду неповерненням грошового вкладу.   
 
Разом із тим, незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не чи Державна казначейська служба України.
 
Незалучення ДКСУ чи її територіального органу не може бути підставою для відмови у позові. 
 
Аналогічний висновок викладено у постанові від 27 листопада 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц.
 
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
 За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову й стягнення з Державної казначейської служби України за на рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шкоду, в сумі 180 029 грн 59 коп.
 
У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   задовольнити частково.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 грудня 2020 року скасувати.
 
Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.
 
Стягнути з Державної казначейської служби  України за на рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 шкоду,  у сумі 180 029 грн 59 коп.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.   
 
Повне судове рішення складено 12 травня 2021 року.

Суддя-доповідач: 

Судді: