ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/15661/20 пров. № А/857/5355/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                      Гуляка В.В.,
                                                                                      Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року (прийняте в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку суддею Смокович В.І.) в адміністративній справі № 140/15661/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив:
-          визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач, пенсійний орган), яка полягає у відмові з 20 лютого 2020 року по цей час нарахувати та виплачувати належну йому пенсію в порядку та розмірі, визначеному законодавством України; 
-          зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області нарахувати та виплачувати належну йому пенсію в порядку та розмірі, визначеному Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням рішень Конституційного Суду з цього приводу, без обмежень, визнаних неконституційними; 
-          стягнути на його користь протиправно не сплачену пенсію за період з 20 лютого 2020 року по день прийняття рішення у справі та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він має право на зниження пенсійного віку і з 2017 року в нього виникло право на призначення пенсії. Починаючи з лютого 2020 року він неодноразово усно звертався до ГУ ПФУ у Волинській області з проханням призначити йому пенсію, як потерпілому від наслідків аварії на ЧАЕС, а в травні 2020 року, 02 червня 2020 року та 13 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку надсилав пенсійному органу письмові заяви про призначення пенсії, проте ГУ ПФУ у Волинській області листом від 24 червня 2020 року повідомило про необхідність з`явитись особисто та скласти заяву встановленого зразка, а відповіді на останню заяву по день подання позовної заяви до суду взагалі не надало. З урахуванням зазначеного ОСОБА_1 вважає, що має повне право на призначення пенсії за віком та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Волинській області щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 червня 2020 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 червня 2020 року та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що наявність у позивача права на пенсійне забезпечення не позбавляють його обов`язку дотримуватися порядку звернення до органів Пенсійного фонду, який визначений чинним законодавством України, проте останній з відповідною заявою до пенсійного органу не звертався та не реалізував своє право зареєструвати заяву через Веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 18.04.2019 у справі №264/6251/16-а.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки скаржник фактично оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог, доводи сторін та надані ними докази щодо позовних вимог у задоволенні яких відмовлено судом не досліджуються, а рішення суду першої інстанції в цій частині не переглядається.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав

Як встановлено судом, ОСОБА_1 має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоактивного контролю у 1986-1995 роках, категорії 4, що підтверджується посвідченням від 15 липня 1994 року серії НОМЕР_1 (а. с. 10).
Згідно довідок Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 03 лютого 2020 року № 460/05, № 885 та від 04 лютого 2020 року № 903 про реєстрацію місця проживання особи, позивач в період з 14 листопада 1984 року по 13 травня 1994 року проживав в місті Біла Церква (а. с. 19 - 21).
Вказаний населений пункт відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради від 27 лютого 2020 року № 05-3386 віднесене до зони посиленого радіологічного контролю (а. с. 22).
Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надсилав до ГУ ПФУ у Волинській області заяви про призначення пенсії від 02 червня 2020 року та від 13 серпня 2020 року (а. с. 25 - 28, 64 - 65, 68 - 69).
За наслідками розгляду вказаних заяв відповідач листами від 24 червня 2020 року за № 5624-6013/Ж-02/8-0300/20 та від 17 вересня 2020 року за № 13276-12766/Ж-02/8-030/20 повідомив, що відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Таким чином, у разі особистого звернення із заявою відповідного зразка до органів Пенсійного фонду України (Луцький відділ обслуговування громадян) буде розглянуто питання призначення дострокової пенсії за віком (а. с. 66 - 67, 70 - 71).

Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції мотивував його тим, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій). Відтак, з наведених вище підстав, враховуючи, що заява позивача про призначення пенсії від 02 червня 2020 року по суті пенсійним органом розглянута не була з підстав невідповідності встановленій формі, а для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку необхідним є також відповідний страховий стаж, факт наявності якого має бути перевірений відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково шляхом прийняття судом рішення про визнання протиправними дії позивача щодо неналежного розгляду заяви заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 червня 2020 року та зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 червня 2020 року і прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”  визначений  Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1  (далі – Порядок № 22-1).
Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 передбачено, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону. 
Згідно пункту 2.8 Порядку № 22-1 подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Відповідно до пункту 4.1. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.
Нормами пункту 4.3 Порядку № 22-1 визначено, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

З матеріалів справи видно, що у поданих заявах ОСОБА_1 стверджує, що має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку та просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати належну йому пенсію в порядку та розмірі визначеному Законом № 1788-ХІІ та Законом № 796.
Разом з тим, спірними у цій справі є форма та зміст заяв, з якими позивач звертався до пенсійного органу з метою призначення пенсії, оскільки заяви не відповідають формі заяви, встановленій додатком 3 до Порядку № 22-1, тобто складені у довільній формі.
При цьому, зміст заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 червня 2020 року очевидно дає змогу оцінити намір заявника про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796. Крім того, до заяви позивачем було долучено ряд документів, які подаються саме при призначенні вказаної пенсії.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду 27 листопада 2019 року по справі № 748/696/17.

Щодо доводів скаржника про неврахування судом першої інстанції правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 18.04.2019 у справі № 264/6251/16-а колегія суддів апеляційного суду зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Враховуючи наведену позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що станом на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення існувала актуальніша правова позиція Верховного Суду з питань розгляду заяви про призначення пенсії, яку судом першої інстанції враховано під час розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року в адміністративній справі № 140/15661/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин