ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
23 квітня 2021 року                                                                      м. Київ
 
справа № 761/1585/20
 
провадження № 22-ц/824/44/2021
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Іванової  І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.
 
сторони :
 
позивач  - Національна академія державного управління справами при Президентові України
 
відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувши  в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду  апеляційну скаргу Національної академії державного управління справами при Президентові України  на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року у складі судді Осаулова А.А, у справі за позовом Національної академії державного управління справами при Президентові України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованності за проживання у гуртожитку, -
встановив:
 
У січні 2020 року Національна академія державного управління при Президентові України звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі 15066 грн. та суму сплаченого судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2012 р. відповідач був поселений у гуртожиток готельного типу №2 Національної академії державного управління при Президентові України. До березня 2017 р. відповідач своєчасно та добросовісно сплачував вартість проживання у гуртожитку. З березня 2017 р по травень 2019 р. оплата за проживання в гуртожитку здійснювалась не в повному обсязі. 01.01.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 120/18 про надання послуг щодо проживання у гуртожитку та надано кімнату № НОМЕР_1 для проживання по АДРЕСА_1 . За договором вартість проживання в гуртожитку становила 2356,32 грн. на місяць. При цьому з 01.03.2017 р по 30.06.2017 р. вартість проживання в гуртожитку на місяць становила 1618,58 грн, з 01.07.2017 р. по 31.03.2018 р. - 2356,32 грн, з 01.04.2018 р. - 2413, 60 грн. Відповідач відмовлявся укладати договори на проживання в гуртожитку на період з 01.03.2017 р по 31.12.2017 р. та з 01.01.2019 р. по 12.05.2019 р. 
У відзиві на позов відповідач зазначає, що у 2018 році він підписав договір на проживання в кімнаті по АДРЕСА_1 , але за домовленістю з директором гуртожитку в кімнаті він не проживав. Вважає, що за зазначеним договором відсутня заборгованість за проживання у гуртожитку, оскільки наявна переплата в розмірі 3021,04 грн. Звертає увагу, що договори на проживання в гуртожитку в 2017 та 2019 роках з ним не укладались. 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку доказам наданим позивачем та не врахуваві довідку про вибуття відповідача від 15ю11.2019 року, акт від 18.12.2018 року, підписаний старшим адміністратором, касиром, адміністратором та керівником гуртожитку, що підтверджують факт проживання відповідача в гуртожитку з 02.2012 по 12.05.2019 року.  
Відповідач у відзиві на скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що позивач надає неправдиву інформацію щодо його проживання в гуртожитку, оскільки спростовуються показами свідка, який допитаний судом та актом його постійного проживання в смт.Гостомель.
У відповіді на відзив позивач просить не брати до уваги як доказ акт Гостомельської селищної ради, оскільки інформація в акті не відповідає дійсності, отримавши акт академія звернулась до поліції про вчинення злочину. Крім того, у відзиві на скаргу ОСОБА_1 вказує адресу іншого гуртожитка по АДРЕСА_2 , не зазначаючи своїм місцнм проживання смт.Гостомель. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки в даній справі ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що згідно листа Адміністрації Президента України №570 від 22.12.2011р., довідки №07/1-22/897від 26.12.2011р. зазначено про можливість поселення відповідача у кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку готельного типу №2 Національної академії державного управління при Президентові України по АДРЕСА_1 . (а.с.7, 8)
01.01.2018р. між Національною академією державного управління при Президентові України (за договором - наймодавець) та ОСОБА_1 (за договором - наймач) було укладено Договір 120/18 про надання послуг щодо проживання у гуртожитку готельного типу Національної академії державного управління при Президентові України (далі - Договір) (а.с. 10-13).
Відповідно до п. 1.1 Договору наймодавець надає послугу щодо проживання у гуртожитку готельного типу, що по АДРЕСА_1.
Згідно п. 2.3. договору наймодавець зобов`язаний поселитись в гуртожиток відповідно до п.1.1 договору та Положення, використовувати за призначенням житлове приміщення , що є предметом цього договору та твердий і м`який інвентар, прийнятий по акту прийому-передачі майна (додаток 1 до договору).
Акту прийому-передачі майна до матеріалів позову додано не було.
Строк надання послуг щодо проживання в гуртожитку складає один рік (п.1.2 договору). Згідно п. 6.1 договір діє протягом одного року з моменту підписання до 31.12.2018 р., а в частині відшкодування збитків та розрахунків - до моменту повного виконання наймачем своїх зобов`язань. Відповідно до п.6.3 договір вважається розірваним і втрачає свою юридичну силу: по закінченню строку дії договору відповідно до п. 6.1 цього договору; за наявності у мов та підстав в порядку, передбаченому п. 2.3.12 договору цього договору;відповідно до чинного законодавства України.
Згідно п. 3.1 Договору вартість послуг проживання відповідно до п.1.1 цього договору у гуртожитку визначається наказом президента Національної академії і становить 2356,32 грн./місяць.
П. 3.2 договору визначено, що оплата здійснюється один раз на місяць не пізніше третього числа наступного за звітним періодом місяця шляхом внесення готівки через касу гуртожитку або перерахування коштів на розрахунковий рахунок наймодавця, що підтверджується відповідним платіжним документом.
Вартість послуг проживання у гуртожитку може бути збільшена наймодавцем у зв`язку зі змінами розцінок за користування житловою площею, зміною тарифів на комунальні послуги, тарифів за користування водо-тепло-електропостачанням та каналізацією, а також в інших випадках збільшення витрат на утримання гуртожитку. (п. 3.3 договору)
Наказом президента Національної академії державного управління при Президентові України «Про положення про порядок надання послуг щодо проживання у гуртожитках готельного типу Національної академії державного управління при Президентові України» від 20.03.2017 р. №128, з 01 березня 2017 року встановлено оплату за проживання в кімнаті 1404 гуртожитку в розмірі 2792,06 грн. на місяць. (а.с.14-15).
Наказом президента Національної академії державного управління при Президентові України «Про затвердження Положення про порядок надання послуг щодо проживання у гуртожитках готельного типу Національної академії державного управління при Президентові України» від 20.06.2017 року №226, з 01 липня 2017 року встановлено оплату за проживання в кімнаті 1404 гуртожитку в розмірі 2793,37 грн. на місяць. (а.с. 16-17).
Наказом президента Національної академії державного управління при Президентові України «Про внесення змін до наказу президента Національної академії від 20.06.2017 р. №226» від 23.03.2018 року №106, з 01 квітня 2018 року встановлено оплату за проживання в кімнаті 1404 гуртожитку в розмірі 2853,48 грн. на місяць. (а.с. 20-21)
Наказом президента Національної академії державного управління при Президентові України «Про положення про порядок надання послуг щодо проживання у гуртожитках готельного типу Національної академії» від 28.08.2018 року №249, з 01 квітня 2018 року встановлено оплату за проживання в кімнаті 1404 гуртожитку в розмірі 2853,48 грн. на місяць. (а.с. 18-19)
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Таким чином судом встановлено, що між сторонами було укладено договір про надання послуг щодо проживання у гуртожитку готельного типу Національної академії державного управління при Президентові України, який діяв з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р.
Водночас, договори про надання послуг щодо проживання позивача у гуртожитку готельного типу Національної академії державного управління при Президентові України у 2017р. та 2019 р. матеріали справи не містять, та їх наявність судом не встановлена.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за проживання в гуртожитку готельного типу № 2 , кім. НОМЕР_1 , за   ОСОБА_1 обліковується заборгованість у розмірі 15066 грн., яка виникла за період з березня 2017 р. по листопад 2019 р., зокрема: за період з березня 2017р. по грудень 2017р. відповідачу нараховано 20612,24 грн. за проживання в гуртожитку, а сплачено за цей період 3600 грн.; за період з січня 2018р. по грудень 2018р. нараховано 28791,36 грн., сплачено - 31992,72 грн., за період з січня 2019 р. по листопад 2019 р. нараховано 10588,40 грн., сплачено - 9333,60 грн. (а.с. 23)
Таким чином, під час дії договору в 2018 році борг у відповідача відсутній, за ним рахується переплата в розмірі 3201,36 грн.
Позивач на підтвердження позову надав до справи акт про встановлення фактичного проживання громадян, які мешкають у гуртожитку від 18.12.2018р., підписаний старшим адміністратором, касиром, адміністратором та керівником гуртожитку, де зазначено, що ОСОБА_1 з 25.12.2011 був поселений у кімнату № НОМЕР_1 гуртожитку, договір про надання послуг на проживання в гуртожитку неодноразово переукладався, при цьому останній договір був укладений 01.01.2018 р., строком до 31.12.2018 р., станом на 18.12.2018 р. ОСОБА_1 продовжує проживати в гуртожитку (кімната № НОМЕР_1 ). Разом з тим, з цим актом ОСОБА_1 не ознайомлений. (а.с.62).
Крім того, згідно довідки №144 від 15.11.2019 р., адресованої до головного бухгалтера та підписаної завідуючою ГГТ № 2,   ОСОБА_1 рахується таким, що проживав в гуртожитку з 02.02.2012 р. по 12.05.2019 р.(а.с.22).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що докази позивача не підтверджують наявність договірних зобов`язань між сторонами. Доказів фактичного проживання в 2017 році і в спірний період 2019 року відповідача в гуртожитку не надано, оскільки докази позивача спростовуються актом, складеним депутатом Гостомельської селищної ради Київської області №б/н від 12.06.2020 р., згідно якого за адресою: АДРЕСА_4 з 2012р. по 2019р. проживала родина: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4. Не проживання відповідача в гуртожитку підтверджується також показами свідка ОСОБА_5 , яка зазначила, що з відповідачем раніше працювала до 2019 року. З 2012 року по теперішній час вона проживає в цьому гуртожитку. Пояснила, що в кімнаті № НОМЕР_1 відповідач протягом 2018-2019 років не проживав, в цій кімнаті проживала інша особа - ОСОБА_6 , а відповідач проживає під Києвом.
Колегія суддів погоджується з таким висновком, з наступних підстав.
Так, правовідносини, які виникають між сторонами, є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).
Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який правильно оцінивши зібрані у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Наведені в апеляційній скарзі доводи аналогічні наведеним у відзиві на позов, були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який перевірив їх та обґрунтовано відхилив, а тому судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
 постановив :
 
Апеляційну скаргу  Національної академії державного управління справами при Президентові України  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст складений 23 квітня 2021 року 

Головуючий:                                                                              

 
Судді :