ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/3359/20
Провадження № 22-ц/4820/542/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 травня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2021 року (суддя Вдовичинський А.В.) за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
У липні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі – банк, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позов мотивовано тим, що 14 січня 2008 року сторони уклали договір б/н про надання банківських послуг, за умовами якого ОСОБА_1  отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві  ОСОБА_1  надав згоду на те, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифамискладає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте,  ОСОБА_1  не виконав обов`язків за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 31.03.2020 року має заборгованість в сумі 353124,98 грн., з яких: 3631,54 грн. заборгованість за тілом кредиту, 344858,52 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 4634,92 грн. – нарахована пеня.
Із врахуванням викладеного, а також того, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з ОСОБА_1  на свою користь 138198,09 грн., яка складається з 3631,54 грн. заборгованості за кредитом та 134566,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.01.2008 року по 31.12.2018 року.
Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2021 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 14.01.2008 року в сумі 8377,72 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом – 3631,54 грн., заборгованість по відсоткам – 4946,18 грн. та судовий збір в сумі 127,43 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалюючи рішення суд дійшов висновку про стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 3631,54 грн., оскільки вказана заборгованість відповідачем не погашена, її розмір не спростовано. При стягненні 4946,18 грн. заборгованості за відсотками, суд виходив із того, що довідкою про умови кредитування, яка підписана сторонами, передбачена процентна ставка за користування коштами, однак кінцевим терміном повернення кредиту є строк дії картки, до жовтня 2015 року включно. Оскільки після зазначеного строку банківська картка не була перевипущена, закінчився строк кредитування, у зв`язку з чим відсотки за користування кредитом за період з 01.11.2015 року по 31.12.2018 року стягненню не підлягають.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі, в решті рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали цей договір. Звертає увагу суду на те, що відповідачем разом з анкетою-заявою підписано «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій визначено тип карти, тип кредитної історії, базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів у розмір 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів, розмір комісії за зняття готівки. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту в повному обсязі. Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 3631,54 грн. та за відсотками в сумі 4946,18 грн., а всього – 8377,72 грн., апелянтом не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.
Судом встановлено, що 14 січня 2008 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Цей договір був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 та представником банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. При цьому ОСОБА_1 засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та погоджується з ними. Також відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. 
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
В силу ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 134566,55 грн. за користування кредитом з 14.01.2008 року по 31.12.2018 року.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.22-32), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку – 50 років, а також інші умови.
Названі документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з тарифів та умов розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Разом з тим, в матеріалах справи наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначені, у тому числі пільговий період користування кредитними коштами, базова процентна ставка, 1,9% в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році), процентна ставка (в місяць) 2,85% на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування.
За довідкою банку ОСОБА_1 були надані кредитні карти, термін дії останньої з 01.12.2011 року по 31.10.2015 року (а.с.73). Після чого банківська картка не перевипускалася. 
Оскільки вимоги про повернення відсотків, може бути застосовано в межах строку кредитування (строк дії кредитної картки), висновок суду першої інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості за відсотками після строку дії кредитної картки є правильним. 
В подальшому, права та інтереси банку підлягають захисту згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі за №444/9519/12.
Із позовною вимогою про стягнення кредитної заборгованості на підставі ч.2 ст.625 ЦК України банк до суду не звертався.
Таким чином, посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків в розмірі 134566,55 грн. та неналежну оцінку судом досліджених доказів є безпідставними.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував норм чинного законодавства щодо порядку укладення, форми та виконання кредитного договору, є помилковими. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд – 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

       А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк