ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" травня 2021 р.                                                    Справа №914/2011/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючої судді                                                            Орищин Г.В.
суддів                                                                                Галушко Н.А.
                                                                                          Желіка М.Б.
розглянув без виклику сторін у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр» від 11.03.2021
на рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2021 (повний текст рішення складено 05.02.2021, суддя Горецька З.В.) 
у справі № 914/2011/20
за позовом Державного підприємства "Івано-Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр", с. Остриця, Івано-Франківської області
до відповідача Приватного підприємства «Захід ІТБС», м. Львів
про стягнення заборгованості в розмірі 111766,08 грн.

10.08.2020 року до Господарського суду Львівської області звернулося Державне підприємство "Івано-Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр" з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства «Захід ІТБС» про стягнення грошових коштів в розмірі 111766,08 грн., з яких: 83192,21 грн. основний борг, 27524,65 грн. штрафні санкції (7   % річних + 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення), 1049,22 грн. інфляційні втрати.
Позов обґрунтовано тим, що між Державним підприємством «Івано Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр» (Продавець) та ПП «Захід ІТБС» (Покупець) укладено договори купівлі-продажу необробленої деревини № 71 від 01.10.2019 року та № 14 від 20.01.2020 року, згідно умов яких Продавець зобов`язується передати у власність Покупця лісопродукцію на умовах франко-верхній склад Продавця, а Покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно сплачувати кошти на умовах, які вказані в даних договорах. Однак, відповідач в порушення умов укладених між сторонами договорів частково розрахувався за придбаний товар, згідно підписаного сторонами акта звіряння взаємних розрахунків за період січень-квітень 2020 року, станом на 30.04.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за договорами становила 93192,21 грн. Враховуючи факт порушення Покупцем власних грошових зобов`язань в частині розрахунку за придбаний товар, позивач нарахував відповідачу 27524,65 грн. штрафних санкцій та 1049,22 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.01.2021 року у справі №   914/2011/20 (суддя З.В. Горецька) відмовлено у задоволенні позовних вимог (а.с. 121-127).
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що на підставі долучених до матеріалів справи доказів, зокрема товарно-транспортних накладних, відсутня об`єктивна можливість встановити факт поставки деревини відповідачу, згідно укладених договорів купівлі продажу деревини №71 від 01.10.2019 року та №14 від 20.01.2020 року, факт отримання такої деревини уповноваженою на те особою (учасником господарських зобов`язань). Крім того, відсутність в матеріалах справи доказів часткової оплати відповідачем отриманого товару за спірними договорами, унеможливлюють встановити дійсний стан заборгованості по укладених договорах, а отже, встановити дійсний період нарахування штрафних санкцій та інфляційних втрат. 

Не погодившись з даним рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його прийнятим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, при неповному дослідженні обставин справи, у зв`язку з чим просив вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:  
1) згідно умов укладених між сторонами договорів купівлі продажу деревини №71 від 01.10.2019 року та №14 від 20.01.2020 року, позивач зобов`язувався передати у власність відповідача лісопродукцію на умовах франко-верхній склад позивача, а відповідач зобов`язувався прийняти товар та своєчасно сплачувати кошти на умовах, які вказані в даних договорах. Відповідно до Порядку проведення моніторингу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених і контролю за неперевищенням обсягу внутрішнього споживання вітчизняних лісоматеріалів необроблених, затвердженого постановою КМУ № 1142 від 04.12.2019, єдина державна система електронного обліку деревини – автоматизована інформаційно-телекомунікаційна система, що забезпечує збирання, зберігання, обробку і захист інформації про походження, заготівлю та реалізацію деревини. Доступ до вказаного електронного реєстру знаходиться за посиланням: https://open.ukrforest.com/ та відкритий для усіх бажаючих отримати з нього інформацію. Відтак, при запиті за наявними в матеріалах даної справи товаро-транспортними накладними можна отримати інформацію, що отримувачем та контрагентом у відносинах щодо поставки деревини є саме відповідач;
2) щодо відсутності печаток на актах виконаних робіт, скаржник зазначив, що при направленні даних актів відповідач їх не повернув позивачу, однак, повернув підписаний акт звірки розрахунків; 
3) суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов поспішних висновків щодо неналежності акта звіряння взаємних розрахунків за період січень-квітень 2020 року, як доказу на підтвердження наявної заборгованості, оскільки факт продажу деревини та надання послуг по її перевезенню відображений також у податкових накладних позивача. Зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні було відправлено і доставлено контрагенту, що підтверджується відповідними квитанціями. Вказані податкові накладні контрагентом ПП «Захід ІТБС» включено в податковий кредит;
4) відсутність в матеріалах справи доказів часткової оплати відповідачем отриманого товару за спірними договорами є технічною помилкою в результаті формування пакету документів для подання позову.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.03.2021 апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою було відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати без виклику сторін в порядку ч. 10 ст. 270 ГПК України. Цією ж ухвалою відповідача було зобов`язано подати відзив на апеляційну скаргу позивача.
Відповідач не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу. 

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи між Державним підприємством «Івано Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр» та ПП «Захід ІТБС» укладено договори купівлі-продажу необробленої деревини № 71 від 01.10.2019 року та № 14 від 20.01.2020 року (а.с. 30-33, 35-36).
Згідно із пунктами 1.1 договорів Продавець передає у власність на умовах франко-верхній склад Продавця лісопродукцію, а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені в цих договорах. 
Характеристики товару, його кількість та вартість, а також вартість послуг автотранспорту, сторони визначили у протоколах погодження договірної ціни, що є невід`ємною частиною даних договорів (а.с. 34, 38).
Як зазначає позивач у позовній заяві на виконання умов договорів, відповідно до товарно-транспортних накладних серії ІФВ №№: 121654; 121655; 121735; 121736; 121761; 121762; 121764 Продавець, у період з 15.10.2019 року по 30.12.2019 року, здійснив поставку товару (76,3360 м3 дров`яної деревини) Покупцю на підставі договору № 71 на загальну суму 63903,90 грн. (а.с. 39-46).
Аналогічно, товарно-транспортними накладними серії ІФВ № 121824 та № 121829 у період з 25 27.02.2020 року підтверджується поставка товару (21,81   м3 дров`яної деревини) Покупцю на підставі договору № 14 на загальну суму 19192,70 грн. (а.с. 47-48).
Згідно актів надання послуг № 250 від 31.10.2019 року, № 310 від 31.12.2019 року та № 21 від 29.02.2020 року, Продавцем відповідно до п. 4.2 укладених договорів були надані послуги автотранспорту (навантаження, перевезення і розвантаження деревини) на загальну суму 23489,36 грн. по договору 1 та 5779,66 грн. 66 по договору 2 (а.с. 49-51).
Позивач у позовній заяві зазначає, що 12.10.2019 року відповідач частково оплатив послуги автотранспорту, які були виставлені в акті надання послуг № 250 від 31.10.2019 року, а також 06.12.2019 року відповідачем було оплачено 15913,11 грн. за отриману 15.10.2019 року лісопродукцію.
Згідно підписаного сторонами акта звіряння взаємних розрахунків за період січень-квітень 2020 року, станом на 30.04.2020 року заборгованість відповідача перед позивачем за договорами складає 93192,21 грн. (а.с. 52).
04.06.2020 року позивач направив відповідачу претензію №2 із вимогою про сплату заборгованості в розмірі 93192,21 грн. (а.с. 37). Позивач зазначає, що відповідач частково здійснив задоволення вимог претензії та 01.07.2020 року частково сплатив борг в розмірі 10000,00 грн.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 111766,08 грн., з яких: 83192,21 грн. основний борг, 27524,65 грн. штрафні санкції (7   % річних + 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення), 1049,22 грн. інфляційні втрати.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.   692 ЦК України).
Згідно із статтею 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.
За приписами ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
У відповідності до пунктів 8.1 договорів купівлі-продажу необробленої деревини №71 та №14 сторони погодили, що Покупець зобов`язаний здійснювати попередню оплату за кожну партію товару на протязі 10-ти календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати. В матеріалах справи відсутні рахунки на оплату товару.
Водночас щодо наявних в матеріалах справи копій товарно-транспортних накладних (а.с. 39-46, 47-48), судова колегія зауважує наступне:
Наказом №961/707 від 29.11.2013 затверджено спеціалізовану форму товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН - ліс) та затверджено Інструкцію щодо заповнення спеціалізованої форми товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН - ліс).
Відповідно до п. 16 Інструкції у графі «Прийняв до перевезення» зазначаються посада, прізвище, ініціали та підпис особи, що прийняла деревину для перевезення за товарно-транспортною накладною.
У графі «Деревину одержав: за дорученням від ___20____ року № __ » від руки записуються номер доручення, дата, прізвище та ініціали особи, що прийняла деревину за товарно-транспортною накладною, проставляється підпис (п. 17 Інструкції).
Разом з тим, в товарно-транспортних накладних, які долучені до матеріалів справи відсутні підписи особи, яка прийняла деревину для перевезення, а також номер доручення, дата та підпис особи, яка прийняла зазначену деревину за договорами купівлі продажу. В якості доказів не представлено доручення на право отримання деревини уповноваженою особою.
Крім того, як зазначалось вище, ч. 1 ст. 692 ЦК України унормовано, що  Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Однак, умовами договорів купівлі-продажу необробленої деревини сторони погодили здійснювати попередню оплату за кожну партію товару на протязі 10-ти календарних днів з дати пред`явлення рахунку до сплати. 
Однак, як було зазначено вище, в матеріалах справи відсутні докази виставлення позивачем відповідних рахунків відповідачу. Також судова колегія зазначає, що наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні не підтверджують отримання деревини саме ПП «Захід ІТБС».
Акти надання послуг (№250 від 31.10.2019 року, №310 від 31.12.2019 року, №21 від 29.02.2020 року), які долучені до матеріалів справи не містять відтиску печатки відповідача, підпису та посилання на реквізити договорів, що в свою чергу унеможливлює встановити дійсність надання таких послуг та до виконання яких договірних зобов`язань такі акти належать.
Що стосується наявного у матеріалах справи акту звіряння взаємних розрахунків за період січень-квітень 2020 року між Державним підприємством «Івано-Франківський лісовий селекційно-насіннєвий центр» і ПП «Захід ІТБС» суд апеляційної інстанції зазначає, що акт звіряння може бути доказом на підтвердження обставин, зокрема, наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звіряння розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звіряння, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів (ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").
Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: -назву документа (форми); -дату складання; -назву підприємства, від імені якого складено документ; -зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; -посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; -особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до наказу №88 від 24.05.1995 року про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Тобто первинний документ має бути підписаний учасником господарської операцію.
Акт звірки взаємних розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють облік операцій. Сам по собі акт звірки не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. 
Отже, з врахуванням вищенаведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що наявний в матеріалах даної справи акт звіряння взаємних розрахунків за період січень-квітень 2020 року між Державним підприємством «Івано-Франківський лісовий селекційно-насіннєвий центр» і ПП «Захід ІТБС» не підтверджує заборгованість саме за договорами купівлі продажу деревини №71 від 01.10.2019 року та №14 від 20.01.2020 року.
Крім того, судова колегія зазначає, що з наявних матеріалів даної господарської справи неможливо встановити дійсну суму заборгованості за договорами купівлі-продажу необробленої деревини № 71 від 01.10.2019 та №   14 від 20.01.2020, оскільки непідтвердженими залишаються суми часткової проплати за послуги автотранспорту, лісопродукцію та згідно претензії № 2 від 04.06.2020 на які покликається позивач, що унеможливлює встановити дійсний період нарахування позивачем штрафних санкцій та інфляційних втрат, про що судом першої інстанції зроблено вірний висновок. 
Щодо тверджень скаржника про відсутність в матеріалах справи доказів часткової оплати відповідачем отриманого товару за спірними договорами є технічною помилкою в результаті формування пакету документів для подання позову, судова колегія зазначає наступне:
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи позивач не забезпечив явку повноважного представника в жодне засідання в ході розгляду справи судом першої інстанції.
Враховуючи вищеописані норми права та фактичні обставини справи, судова колегія констатує відсутність правових підстав щодо задоволення заявлених Державним підприємством «Івано-Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр» вимог про стягнення з Приватного підприємства «Захід ІТБС» грошових коштів в розмірі 111766,08 грн., оскіьки з матеріалів справи неможливо встановити, що заборгованість зазначена в акті звіряння за січень-квітень 2020 року відбулася внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, які склались в ході укладення договорів купівлі продажу деревини №71 від 01.10.2019 року та №14 від 20.01.2020 року, на підставі наявних в матеріалах справи документів відсутня об`єктивна можливість встановити факт поставки деревини відповідачу, факт отримання такої деревини уповноваженою на те особою (учасником господарських зобов`язань), крім того позивачем не підтверджено належними доказами послуги з поставки деревини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні Господарського суду Львівської області від 26.01.2021 року у справі №   914/2011/20.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. 129, 269, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

                                                  ПОСТАНОВИВ :

Рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2021 у справі №914/2011/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Івано-Франківський лісовий селекційно насіннєвий центр»  – без задоволення.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуюча суддя                                                             Г.В. Орищин

суддя                                                                                Н.А. Галушко

суддя                                                                                М.Б. Желік