ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4036/21 Справа № 757/17635/18-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , треті особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України і приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гунель Світлана Юріївна про визнання недійсними умов договорів позики, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 квітня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про визнання недійсними умов договорів позики. 
01 лютого 2021 року в засідання представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження в справі через неможливість, на його думку, розгляду цього спору, оскільки іншими судами (цивільної і адміністративної юрисдикції) розглянуті інші аналогічні справи стосовно таких же правовідносин, предметів спору ( ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договорів і стягнення коштів: ОСОБА_3 до цього ж банку про стягнення збитків та інші), апеляційним судом, Верховним судом розглядаються апеляційні і касаційні скарги сторін, банку на ті рішення і постанови, де є спір стосовно таких же сторін про стягнення коштів, розірвання договорів і інш., тобто до розгляду інших справ в апеляційному і касаційному порядку, в зв`язку з неможливістю розгляду цієї справи по підставам п. 6, ч. 1 і ч. 10 ст. 252 ЦПК України, факти та обставини тих справ можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї цивільної справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року в задоволенні клопотання сторони відповідача про зупинення провадження в справі відмовлено. 

Не погодившись з ухвалою суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила, ухвалу суду скасувати та направити справу для повторного вирішення клопотання про зупинення провадження до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відмовляючи в зупиненні провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа по суті ще не слухалася, матеріали справи не досліджені, пояснення сторін не були розглянуті, перевірка доказів не проведена, підготовче засідання закінчене, інших доказів на підтримку клопотання не надано.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.
Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.
Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, оскільки апелянт не мотивував належним чином наявність встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що справа по суті ще не слухалася, матеріали справи не досліджені, пояснення сторін не були розглянуті, перевірка доказів не проведена, підготовче засідання закінчене, інших доказів на підтримку клопотання не надано.

Також, колегія суддів зазначає, що межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо відмови у зупиненні провадження, а також не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладне, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи вказане питання судом першої інстанції було дотримано вимоги процесуального закону, а тому ухвала суду, як законна та обґрунтована повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2021 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: