П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/1452/20-а                     Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лелюк Олександр Петрович                                                               Суддя-доповідач -  Кузьмишин В.М.   
18 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Боровицького О. А.  Сушка О.О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною відмови та про зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) , в якому просив: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо відмови донарахувати та виплатити йому щомісячну додаткову грошову винагороду за грудень 2015 року в складі грошового забезпечення за січень 2016 року та донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за січень 2016 року з врахуванням у його складі щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2015 року; визнати протиправною дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо відмови донарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні згідно із наказом командира військової       частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 червня 2017 року "По особовому складу" №132-ос з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку - суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889 та індексації грошового забезпечення, з урахуванням       раніше виплачених сум; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) донарахувати та виплатити йому: 1) щомісячну додаткову грошову винагороду за грудень 2015 року в складі грошового забезпечення за січень 2016 року та донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за січень 2016 року з врахуванням у його складі щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2015 року; 2) одноразову грошову допомогу при звільненні згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30 червня 2017 року "По особовому складу" №132-ос з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку - суми щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ від 22.09.2010 року №889 та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
          
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не донарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої частиною другою статті 15 Закону    України    «Про соціальний та правовий       захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року №889, та індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену частиною другою статті 15 Закону    України    «Про соціальний та    правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року №889, та індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти    нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) щодо не донарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення та зобов`язання донараховати та виплатити останньому грошову допомогу при звільненні з урахуванням у складі грошового забезпечення для обрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним, вмотивованим, обґрунтованим та таким, яке ухвалене відповідно норм матеріального і процесуального права, відтак апеляційну скаргу просив залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року - без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у Чернівецькому прикордонному загоні Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що підтверджується Контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 27 січня 2012 року та витягом з наказу начальника Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29 червня 2017 року №131-ос, згідно якого припинено контракт та звільнено з військової служби ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строку контракту.
Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 30 червня 2017 року №132-ос позивача виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення з 30 червня 2017 року.
27 серпня 2020 року позивач звернувся до Чернівецького прикордонного загону із заявою про проведення донарахування і виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161 за період січень-грудень 2015 року, січень 2016 року та про проведення донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні за кожний календарний рік служби з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року №161, та провести відповідну індексацію грошового забезпечення, яка передбачена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», та здійснити виплату суми донарахування.
Листом від 31 серпня 2020 року №11/Ц-197 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для проведення позивачу перерахунків, про здійснення яких він просив у заяві від 27 серпня 2020 року.
07 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення донарахування розміру одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління ДПС України від 30 червня 2017 року «По особовому складу» №132-ос виходячи з розрахунку 50% фактичного грошового забезпечення за повний календарний рік служби з розрахунку, що повних календарних років військової служби - 33 роки, та провести відповідну індексацію грошового забезпечення, яка передбачена Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», та здійснити виплату суми донарахування.
За результатами розгляду вказаної заяви листом від 10 вересня 2020 року №11/Ц-208 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для проведення донарахувань розміру одноразової грошової допомоги при звільненні та здійснення відповідних виплат.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача протиправним, звернувся до суду з адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Мотивувальна частина.

Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду.

          Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Оскільки, рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо відмови донарахувати та виплатити позивачу щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2015 року в складі грошового забезпечення за січень 2016 року та донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за січень 2016 року з врахуванням у його складі щомісячної додаткової грошової винагороди за грудень 2015 року – не оскаржуються, колегія суддів апеляційного суду не здійснює перегляд справи у цій частині.
Правовий та соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України врегульований Законом України «Про Державну прикордонну службу України» від 03 квітня 2003 року №661-IV.
Так, положеннями частини 3 статті 25 вказаного Закону, військовослужбовці Державноїприкордонної служби України користуються правовими і соціальними    гарантіями    відповідно до    Закону України "Про    соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (2011-12), цього Закону, інших актів законодавства.
Закон    України «Про соціальний    та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 1 статті 9 Закону  №2011-XII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Згідно з частиною 2 статті 9 Закону  №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22 вересня 2010 року № 889 (в редакції, що діяла до 01 січня 2016 року, далі – постанова КМУ від 22 вересня 2010 року № 889) було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №704 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889» (далі – Постанова №889)  від 16 вересня 2015 року №704, (яка набрала чинності з 01 січня 2016 року) вирішено внести зміну до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” (Офіційний вісник України, 2010 р., № 74, ст. 2632; 2013 р., № 22, ст. 742, № 41, ст. 1477; 2014 р., № 47, ст. 1238, № 69, ст. 1934), доповнивши його підпунктом 5 такого змісту: “5) військовослужбовцям Державної прикордонної служби (крім тих, що зазначені в підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.”
Отже,  з 01 січня 2016 року для військовослужбовців Державної прикордонної служби передбачену вирішено встановити щомісячну додаткову грошову винагороду, яка, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону  №2011-XII, входить до складу грошового забезпечення.
Частиною 2 статті 15 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби, зокрема, і зв`язку із закінченням строку контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
20 травня 2008 року  наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України  (далі – Інструкція №425).
Пунктом 1.2. Інструкції №425 встановлено, що: - до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством. - до складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія); штатна посада - посада, визначена у штаті органу Держприкордонслужби, статус якої визначається встановленим за нею найвищим військовим званням і посадовим окладом.
Згідно з вимогами підпункту 4.10.1. пункту 4.10. Інструкції №425 військовослужбовцям, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Водночас, підпунктом 4.10.6. пункту 4.10. Інструкції №425 визначено, що  військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), які в разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються: для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).
Як уже зазначено вище, з 01 січня 2016 року Постановою №889 від 22 вересня 2010 року у редакції Постанови №704 від 16 вересня 2015 року, військовослужбовцям Державної прикордонної служби було установлено щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 22 вересня 2010 року №889 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02 лютого.2016 року №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2016 року за №217/28347, затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція №73), якою визначено порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці) та займають посади в Держприкордонслужбі, регіональних управліннях Держприкордонслужби, в загонах морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), в розвідувальному органі Держприкордонслужби, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
За змістом п. 8 Інструкції №73, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Судом встановлено, що саме на вказані положення посилається відповідач в обґрунтування своєї позиції щодо правомірного не включення до складу грошового забезпечення позивача, з якого було нараховану одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №889.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів зазначає наступне.
Застосовуючи приписи Інструкції №425 у взаємозв`язку із пунктом 8 Інструкції №73    як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, на переконання суду необхідно враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.
Як вже зазначалось вище, частиною 4 статті 9 Закону №2011-XII       визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Отже, положеннями частини четвертої статті 9 Закону №2011-XII  Міністру оборони України та керівникам центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівникам розвідувальних органів України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення    законом, не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Таким чином,  при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 06 лютого 2019 року (справа № 522/2738/17) дійшла наступних висновків.
Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Наведений правовий висновок у справах з аналогічних правовідносин викладено у    постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року у справі №826/2205/17, від 23 липня 2020 року у справі №240/5273/18, від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17, від 19 лютого 2020 року у справі №822/2741/17, від 08 серпня 2019 року у справі №802/955/17-а та ін.
Так, Верховний Суд сформував правову позицію у цій категорії справ, відповідно до якої виплачувану військовослужбовцю щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою КМУ від 22 вересня 2010 року № 889, належить включати до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби.
Судом першої інстанції встановлено що позивачу протягом 2016-2017 років перед звільненням з військової служби додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889 нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, що не заперечувалося та не спростовувалося відповідачем.
Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно констатував, що підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.
За наведеного правового регулювання та обставин справи колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги стосовно необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині  зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням індексації грошового забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначені Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-ІІІ    (далі - Закон №2017-ІІІ).
Статтею 17 вказаного Закону визначено, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.
До числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.
Основні державні соціальні гарантії, які є основним джерелом існування, не можуть бути нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Водночас, інші державні соціальні гарантії визначені статтею 18 Закону №2017-ІІІ.
Так, за приписами частини першої цієї ж статті, Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: 
- рівня життя населення, що постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС;
- стипендій учням професійно-технічних та студентам вищих державних навчальних закладів; 
- індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін; 
- надання гарантованих обсягів соціально-культурного, житлово-комунального, транспортного, побутового обслуговування та обслуговування у сфері освіти, охорони здоров`я, фізичної культури та спорту, торгівлі та громадського харчування; -
- забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки.
Згідно з частиною 2    статті 19 Закону №2017-ІІІ    державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених    Конституцією України    гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає    Закон України від 03 липня 1991 року №1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення»       (далі - Закон №1282-XII).
Статтею 1 Закону №1282-XII    встановлено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений    постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078    (далі - Порядок №1078).
Згідно з пунктом 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, то механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема    Закону №2017-ІІІ,    Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078.
Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №638/9697/17, від 11 грудня 2019 року у справі №638/5794/17, від 27 грудня 2019 року у справі №643/11749/17.
Також вказаний судом висновок відповідає висновку Верховного Суду у постанові від 19 березня 2020 року у справі №820/5286/17, в якій також було спірним питанням включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовця.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи,    протягом 2015-2017 років перед звільненням з військової служби позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення щомісяця, відтак підстави вважати її одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те,  що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, суми індексації грошового забезпечення.
Отже, надаючи оцінку спірним правовідносинам у даній справі, встановивши обставини справи, повно і всебічно дослідивши всі  наявні докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказані спірні виплати є складовими місячного грошового забезпечення військовослужбовця і повинні включатись до розрахунку грошової допомоги при його звільненні зі служби, оскільки він отримував до звільнення з військової служби як щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою № 889, так і індексацію грошового забезпечення, яка є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямована на підтримання їх купівельної спроможності.

          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
  
Враховуючи вищезазначене колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відтак підстави для його скасування або зміни відсутні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо часткового задоволення позову.
  Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
  Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
  Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
          Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача  на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2750 грн. колегія суддів вказує на наступне. 
Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини 3 статті132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частинами 7 та 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Також, за змістом частини 9 статті 139 КАС при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 2040/6747/18 зокрема зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У пункті 269 Рішення зазначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.
Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 2750 грн. позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 30 березня 2021 року, укладений між позивачем та адвокатом Зімніцькою О.О., додаткову угоду як додаток №1 до названого договору, опис робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги від 30 березня 2021 року, Акт прийому-передачі виконаних робіт від 02.04.2021 та квитанції:  №24 від 02.04.2021 про сплату позивачем адвокату 1000 грн. та №0.0.2074546996.1 від 02.04.2021 про сплату позивачем адвокату 1750 грн. із зазначенням у призначенні платежу «оплата послуг за договором про надання правової допомоги від 30.03.2021».
Так, як вбачається з  Додаткової угоди як додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 30.03.2021 року та Опису робіт (наданих послуг) за вказаним Договором, позивачем сплачено 2750 грн. за такі дії адвоката: аналіз судової практики та законодавства – 500 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу – 500 грн. за 1 годину.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи питання стягнення понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката вірно констатував, що дії пов`язані з аналізом судової практики та законодавства і є тими логічними та необхідними діями, які передують написанню позовної заяви та фактично входять до    процесу підготовки та подання адвокатом в інтересах клієнта позову до суду. 
Отже, ті самі дії адвоката, пов`язані з аналізом судової практики та законодавства також входять до процесу складання та підготовки відзиву на апеляційну скаргу, за що позивачем було сплачено адвокату 500 грн. 
Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 2750 грн. витрат на правову допомогу є необґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 2250 грн. ( 2750 грн. – 500 грн.).

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року - без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 )  на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2250 ( дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
          
Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Сушко О.О.