ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3218/21 Справа № 199/4241/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі.
       В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2014 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по вул. Дарницькій, 2 у м.Дніпропетровську, автомобіль Lexus ES 350, д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку вказаного майна, окрім автомобілів, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації вартості 1/2 частки вартості вищезазначених автомобілів в розмірі 446580 грн. На даний час вищевказаним майном позивач, відповідач та їх спільні діти користуються наступним чином: ОСОБА_2 проживає і користується кв. АДРЕСА_1 , донька ОСОБА_3 користується кв. АДРЕСА_5 , донька ОСОБА_4 користується кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 використовує гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 , будинком та земельною ділянкою АДРЕСА_4 , на даний момент ніхто не користується. Вартість спільного майна позивача і відповідача складає 3 397 155 грн. у кожного. На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив суд припинити за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на: кв. АДРЕСА_1 , кв.у АДРЕСА_7 в буд. АДРЕСА_8 , кв. АДРЕСА_2 , буд. АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право власності на буд. АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 право власності на кв.у АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , кв. АДРЕСА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості 1/2 часток наступного майна — кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 .
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить прийняти відмову від позовних вимог до ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості 1/2 часток наступного майна — кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 ; рішення суду 25 листопада 2020 року скасувати та ухвалити в нове рішення, про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.
Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.
Враховуючи, що відмова від позову є правом позивача, оскільки спірні правовідносини між сторонами врегульовані, у суду відсутні підстави не прийняти відмову позивача від позову, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості 1/2 часток наступного майна — кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 , визнати рішення суду першої інстанції у вказаній частині нечинним та закрити провадження у справі у вказаній частині.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно із ч.ч.1,3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Відповідно до ч.2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Згідно вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п.п.1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. 
З аналізу ч.2 ст.365 ЦК України випливає, що згоди особи право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.
       З матеріалів справи вбачається, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 1982 року.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року у справі шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований відділом записів актів громадянського стану Індустірального району м.Дніпропетровська, 24 квітня 1982 року, актовий запис №366 розірвано (а.с.25, 26).
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 серпня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Виключено з рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2014 року висновок про припинення сімейних відносин з жовтня 2010 року, в іншій частині рішення суду залишено без змін (а.с.27, 28).
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року у справі №202/6169/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_2 , кв. АДРЕСА_5 , буд. АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по вул.Дарницькій, 2 у м.Дніпропетровську, автомобіль Lexus ES 350, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку наступного майна – кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_2 , кв. АДРЕСА_3 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації 1/2 частки вартості автомобілів Lexus ES 350, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , Renault Kangoo, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 в розмірі 446580 грн. Вирішено питання судових витрат (а.с.18-23).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року ршення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року залишено без змін (а.с.18).
       У цій справі, що переглядається ОСОБА_1 просив суд припинити за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на: кв. АДРЕСА_1 , кв.у АДРЕСА_7 в буд. АДРЕСА_8 , кв. АДРЕСА_2 , буд. АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 право власності на буд. АДРЕСА_4 , земельну ділянку площею 0,0397 га по АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_6 ; виділити в натурі та визнати за ОСОБА_2 право власності на кв.у АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , кв. АДРЕСА_2 .
Слід зазначити, загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі за № 6-2925цс15 та у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 361/1789/16-ц (провадження № 61-35051св18).
У справі встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не згодна із запропонованим позивачем ОСОБА_1 поділом майна в натурі.
Під час розгляду справи, суд враховує, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року (справа № 6-4цс14).
Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , пославшись на те, що поділ в натурі спільного майна сторін по запропонованому позивачем варіанту не буде враховувати інтереси обох сторін у справі і буде порушувати засади справедливості.
       Доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про поділ майна в натурі є необгрунтованими.
       Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 373, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості 1/2 часток наступного майна — кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 .
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна в натурі - визнати нечинним в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості 1/2 часток наступного майна — кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 .
Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації грошових коштів в сумі 446 580 грн. вартості 1/2 часток наступного майна — кв. АДРЕСА_1 , кв. АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 – закрити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року в іншій оскаржуваній частині – залишити без задоволення.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2020 року в іншій оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий суддя 
Судді