ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/2582/19
адміністративне провадження № К/9901/31305/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
за участю:
секретаря судового засідання Жидецької В.    В.,
представника позивача Кондратенко О.    В.,
представників відповідача Єленіна С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року (суддя Пащенко К.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року (судді Сорочко Є.О., Чаку Є.В., Федотов І.В.) у справі № 640/2582/19 за позовом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» про анулювання ліцензії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У лютому 2019 року Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення (далі - Національна рада, позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Телесистеми України» (далі - ТОВ «Телесистеми України», відповідач), у якому просив анулювати ліцензію провайдера програмної послуги HP № 00545-п від 24 січня 2017 року, видану ТОВ «Телесистеми України».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ліцензіат після застосування санкції у вигляді штрафу не усунув порушення, такі як відсутність 10 програм, оскільки універсальна програмна послуга ретранслюється не у повному обсязі; відсутність ретрансляції програм програмної послуги, передбачених ліцензією. Незважаючи на завчасне повідомлення відповідача про проведення позапланової виїзної перевірки з проханням забезпечити умови для її проведення, відповідач був відсутнім за своїм місцезнаходженням, зазначеним у ліцензії, що відповідно до пункту 15 розділу ІІІ Інструкції про порядок здійснення моніторингу телерадіопрограм, проведення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, затвердженої рішенням Національної ради від 08 лютого 2012 року № 115 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 лютого 2012 року за № 313/20626 (у редакції рішення Національної ради від 09 листопада 2017 року № 2127, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 грудня 2017 року за № 1468/31336), є відмовою у проведенні уповноваженими особами Національної ради перевірки та підставою для  анулювання ліцензії у судовому порядку
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
Означені судові рішення мотивовані тим, що Національна рада була поінформована ТОВ «Телесистеми України» про зміну адреси, натомість, як свідчить акт планової перевірки, уповноваженою особою позивача було здійснено виїзну перевірку ТОВ «Телесистеми України» за адресою: м. Київ, вул. Гната Хоткевича (Червоногвардійська), 27-А, що є адресою, указаною в ліцензії, проте не є місцезнаходженням Товариства, що було відомо контролюючому органу. Отже, в межах спірних правовідносин відсутня протиправна поведінка відповідача, а відповідно і підстави для анулювання ліцензії провайдера програмної послуги HP    №    00545-п від 24 січня 2017 року.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
На рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
На обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог зазначено, що суди першої та апеляційної інстанцій належним чином не дослідили вимог законодавства, що регулює правовідносини у сфері телебачення і радіомовлення, а також здійснили їх неправильне застосування. Висновки судів суперечать обставинам, що були встановлені 08 вересня 2020 року в судовому засіданні в апеляційній інстанції. Судами не надана оцінка доводам щодо обов`язковості дотримання законодавчо встановленого порядку проведення перевірки, який вимагає її проведення за адресою, зазначеною в ліцензії, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Поза увагою судів залишилось те, що зміна адреси місцезнаходження є підставою для переоформлення ліцензії провайдера програмної послуги. В той же час, ТОВ «Телесистеми України» жодних заяв про переоформлення ліцензії провайдера програмної послуги у зв`язку зі зміною місцезнаходження за встановленою формою разом з підтверджуючими документами до Національної ради не подавало. Також відповідач не подавав листів з проханням здійснити перевірку за будь-якою іншою адресою або відкласти перевірку на іншу дату. Тому Національною радою здійснювалась перевірка саме за адресою, зазначеною в ліцензії та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того суди першої та апеляційної інстанцій необґрунтовано взяли до уваги факт проведення перевірки, яка відбулась 22 квітня 2016 року, тобто іншої перевірки, яка не стосується даних спірних правовідносин і призначена з інших підстав, як наслідок, установили факт поінформованості про місцезнаходження ТОВ «Телесистеми України» саме в межах іншої перевірки. 
За наведених мотивів скаржник уважає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, неповно з`ясували обставини справи, не надавши належну оцінку всім доводам позивача, чим допустили порушення норм процесуального права, та дійшли помилкових висновків за результатами розгляду та вирішення адміністративної справи.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, оскільки вважає, що позивачем, по-перше, помилково ототожнено поняття «місцезнаходження» та «місце реєстрації». По-друге, проведення позивачем перевірки 22 квітня 2016 року за фактичним місцезнаходженням відповідача свідчить про його обізнаність про діяльність ТОВ «Телесистеми України» саме за адресою: м. Київ, вул.   Шумського, буд. 1, а також про те, що позивач володів даною інформацією на момент призначення перевірки, за результатом проведення якої виник даний спір. Отже, доводи скаржника про необхідність переоформлення ліцензії у зв`язку зі зміною умов діяльності ліцензіата є безпідставними та необґрунтованими, оскільки були відсутні умови та підстави для вчинення дій з переоформлення.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 листопада 2020 року визначено склад колегії суддів: Желєзний І.В. (суддя-доповідач), Берназюк Я.О., Коваленко Н.В.
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року задоволено заяви про самовідвід судді-доповідача Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В., у зв`язку з порушенням порядку визначення суддів для розгляду справи, встановленого статтею 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме без урахування спеціалізації.
За результатами повторного автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Соколова В.М. (судді-доповідача), суддів Єресько   О.Л., Загороднюка А.Г.
Ухвалою від 18 січня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова В.М. (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюка   А.Г. відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Ухвалою від 29 березня 2021 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги касаційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник позивача просив відмовити у задоволенні касаційної скарги Національної ради, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Позивач - ТОВ «Телесистеми України» володіє ліцензією провайдера програмної послуги серії НП № 00545-п від 24 січня 2017 року та є ліцензіатом Національної ради.
18 грудня 2018 року у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 420181060000239 щодо несанкціонованого втручання службовими особами ПАТ «Укртелеком» у роботу мереж електрозв`язку 11 жовтня 2018 року, що призвело до неможливості надання послуг ТОВ «Телесистеми України».
31 жовтня та 01 листопада 2018 року ТОВ «Телесистеми України» повідомило Національну раду про вищезазначені обставини та про їх наслідки для Товариства, а також попросило надати відповідну допомогу Товариству.
На виконання рішення Національної ради від 06 грудня 2018 року № 2162 та наказу голови Національної ради від 10 грудня 2018 року № 5а/324 призначено позапланову виїзну перевірку діяльності ТОВ «Телесистеми України» у період з 20 по 21 грудня 2018 року за адресою: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича (Червоногвардійська), буд.   27-а. Вказана адреса зазначена в ліцензії та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Листом від 10 грудня 2018 року № 17/1967 Національна рада повідомила ТОВ «Телесистеми України» про проведення перевірки з проханням забезпечити умови для її проведення.
Проте перевірка не відбулась через відсутність відповідача за місцезнаходженням, у зв`язку з чим уповноваженою особою Національної ради складено акт про відмову у проведенні перевірки провайдера програмної послуги від 21 грудня 2018 року.
Оскільки відсутність ліцензіата за місцезнаходженням, зазначеним у ліцензії, уважається відмовою ліцензіата у проведенні перевірки та, як наслідок, є законною підставою для анулювання ліцензії, Національна рада звернулася з даним позовом до суду.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері телевізійного та радіомовлення на території України є Закон України від 21 грудня 1993 року № 3759-XII «Про телебачення і радіомовлення» (надалі також - Закон № 3759-XII).
Ліцензія на мовлення, в силу вимог статті 1 Закону № 3759-XII, це документ державного зразка, який видається Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення та засвідчує право ліцензіата відповідно до умов ліцензії здійснювати мовлення, використовувати канали мовлення, мережі мовлення, канали багатоканальних телемереж; ліцензіат (власник ліцензії) - юридична або фізична особа, якій Національна рада України з питань телебачення і радіомовлення видала відповідну ліцензію.
За приписами частини першої статті 23 Закону № 3759-XII ліцензування мовлення здійснюється виключно Національною радою відповідно до порядку та вимог, встановлених цим Законом та Законом України від 23 вересня 1997 року № 538/97-ВР «Про Національну раду України з питань телебачення та радіомовлення» (далі - Закон № 538/97-ВР).
Статтею 1 Закону № 538/97-ВР визначено, що Національна рада є конституційним, постійно діючим колегіальним органом, метою діяльності якого є нагляд за дотриманням законів України у сфері телерадіомовлення, а також здійснення регуляторних повноважень, передбачених цими законами.
Відповідно до статті 18 Закону № 538/97-ВР ліцензування телерадіомовлення здійснює Національна рада. Ліцензія Національної ради на телерадіомовлення є єдиним і достатнім документом дозвільного характеру, що надає право ліцензіату вести телерадіомовлення. Порядок ліцензування телерадіомовлення визначається  Законом України «Про телебачення і радіомовлення».  
Згідно із статтею 27 Закону № 3759-XII ліцензія на мовлення видається не пізніше ніж у десятиденний строк після прийняття Національною радою рішення про видачу ліцензії за умови сплати ліцензійного збору і є єдиною законною підставою на право мовлення. Форма ліцензії на мовлення встановлюється Національною радою відповідно до вимог цього Закону. У ліцензії на мовлення вказуються: назва телерадіоорганізації, її реквізити та інші вихідні дані (логотип, позивні, емблема тощо); місцезнаходження організації; вид мовлення та територія розповсюдження програм згідно з додатком до ліцензії; загальні характеристики каналу мовлення, мережі мовлення, багатоканальної телемережі (для багатоканальних телемереж вказується оператор телекомунікацій); періодичність, час, обсяги та сітка мовлення; дата набрання ліцензією чинності; строк дії ліцензії.
Обов`язковими додатками до ліцензії на мовлення є: програмна концепція мовлення; організаційно-технічні, фінансові, інвестиційні зобов`язання, взяті організацією-ліцензіатом під час конкурсного відбору або під час розгляду її заяви Національною радою при отриманні ліцензії на позаконкурсних засадах; докладні характеристики каналу мовлення, мережі мовлення, багатоканальної телемережі: частота (частоти), місцезнаходження та потужність передавача (передавачів), територія розповсюдження програм, місцезнаходження головної станції багатоканальної телемережі, максимальна кількість каналів (ресурс) багатоканальної телемережі, територія розташування (прийому) багатоканальної мережі; відомості про засновника (співзасновників), власника (співвласників) телерадіоорганізації-ліцензіата та пов`язаних осіб, які були зазначені у заяві про видачу (продовження строку дії) ліцензії на мовлення; відомості про склад управлінських та/або наглядових органів телерадіоорганізації-ліцензіата: керівника організації, склад ради директорів, склад наглядової ради тощо (для кожної з осіб - прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, громадянство, адреса, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку в паспорті).
Визначені ліцензією на мовлення та додатками до ліцензії організаційні, технологічні та змістовні характеристики мовлення, а також організаційно-технічні, фінансові, інвестиційні зобов`язання ліцензіата становлять умови ліцензії на мовлення. Умови ліцензії визначаються Національною радою за погодженням з претендентами на отримання ліцензії в порядку, визначеному цим Законом, та затверджуються рішенням Національної ради.
Ліцензіат зобов`язаний виконувати умови ліцензії. Національна рада контролює виконання ліцензіатами умов ліцензій, а в разі їх порушення - застосовує штрафні санкції відповідно до вимог цього Закону.
Порядок анулювання ліцензії на мовлення визначений статтею 37 Закону № 3759-XII, згідно вимог якої анулювання ліцензії на мовлення здійснюється Національною радою у випадках, передбачених цим Законом, зокрема: Національна рада анулює ліцензію на мовлення на підставі: клопотання ліцензіата про анулювання ліцензії; рішення про скасування державної реєстрації ліцензіата; несплати ліцензіатом ліцензійного збору у строки, встановлені відповідно до вимог цього Закону; відсутності передбаченого ліцензією мовлення протягом року від дня видачі ліцензії; рішення суду про втрату чинності ліцензії на мовлення.
Національна рада може звертатися до суду про анулювання ліцензії на мовлення на підставі: факту передачі ліцензії іншій юридичній або фізичній особі-неліцензіату з метою проведення нею інформаційної діяльності; факту несвоєчасного подання заяви про переоформлення ліцензії у зв`язку з організаційними змінами статусу та умов діяльності ліцензіата; факту невиконання розпоряджень про усунення порушень законодавства та ліцензійних вимог; факту відмови ліцензіата у проведенні працівниками Національної ради перевірки його діяльності відповідно до вимог законодавства України; факту невідповідності ліцензіата визначеним статтею 12 цього Закону вимогам щодо заснування телерадіоорганізацій, обмеження частки власності іноземних фізичних та юридичних осіб в акціонерному або статутному капіталі телерадіоорганізації, а також до установчих і статутних документів телерадіоорганізації.
Частинами першою та другою статті 72 Закону № 3759-XII установлено, що санкції за порушення законодавства про телебачення і радіомовлення застосовуються за рішенням суду або, у встановлених цим Законом випадках, за рішенням Національної ради. Національна рада застосовує санкції до телерадіоорганізацій у разі порушення ними вимог цього Закону або ліцензійних умов. Національна рада приймає рішення про застосування санкцій на підставі наданих документальних свідчень, актів перевірки чи подання визначених цим Законом органів державної влади.
Відповідно до абзаців 1, 11 частини першої статті 13 Закону № 538/97-ВР Національна рада здійснює: нагляд за дотриманням телерадіоорганізаціями та провайдерами програмної послуги вимог законодавства у галузі телерадіомовлення; застосування в межах своїх повноважень санкцій відповідно до закону.
Порядок здійснення моніторингу телерадіопрограм, організації та проведення перевірок, оформлення результатів перевірок ліцензіатів уповноваженими особами Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення регламентований Інструкцією про порядок здійснення перевірок телерадіоорганізацій та провайдерів програмної послуги, оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення та про порушення законодавства про рекламу, затвердженої рішенням Національної ради від 08 лютого 2012 року № 115 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 24 лютого 2012 року за № 313/20626 (далі - Інструкція).
Оскільки перевірка ТОВ «Телесистеми України», що підлягала проведенню у період з 20 по 21 грудня 2018 року, була призначена на виконання рішення Національної ради від 06 грудня 2018 року та згідно наказу Голови Національної ради від 10 грудня 2018    року, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню редакція Інструкції, що діє з 05 січня 2018 року згідно рішення Національної ради від 09 листопада 2017 року N   2127.
Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що однією з підстав для здійснення позапланових перевірок є виявлення Національною радою під час проведення моніторингу телерадіопрограм ознак порушення ліцензіатом вимог законодавства та/або умов ліцензії.
За приписами пункту 1 цього ж розділу Інструкції виїзна перевірка передбачає її проведення за місцезнаходженням ліцензіата.
Відповідно до пункту 13 розділу ІІІ Інструкції Національна рада надсилає ліцензіату рекомендованого листа про проведення перевірки (або повідомляє засобами телефонного зв`язку чи шляхом безпосереднього вручення письмового повідомлення працівником Національної ради особисто керівнику чи уповноваженій особі ліцензіата під підпис) не пізніше ніж за десять днів до дати початку проведення планової перевірки та за п`ять днів до дати початку проведення позапланової перевірки.
В силу вимог пункту 15 розділу ІІІ Інструкції відмова ліцензіата у проведенні уповноваженими особами Національної ради перевірки його діяльності відповідно до вимог законодавства є підставою для звернення до суду про анулювання ліцензії відповідно до пункту «г» частини п`ятої статті 37 Закону України «Про телебачення і радіомовлення».
Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки вважається:
відсутність ліцензіата за місцезнаходженням, зазначеним у ліцензії;
перешкоджання уповноваженим посадовим особам Національної ради проводити перевірку;
ненадання у повному обсязі запитуваних документів, необхідних для здійснення перевірки;
відсутність за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата в період проведення перевірки;
перешкоджання в доступі уповноважених осіб Національної ради до головної станції провайдера програмної послуги для проведення перевірки та/або здійснення моніторингу такого провайдера.
У разі настання однієї або більше обставин, передбачених цим пунктом, складається акт про відмову в проведенні перевірки телерадіоорганізації/провайдера програмної послуги.
Системний аналіз наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що відсутність ліцензіата за місцезнаходженням, зазначеним у ліцензії, вважається відмовою ліцензіата у проведенні перевірки, яка, в свою чергу, передбачає її проведення виключно за місцезнаходженням ліцензіата.
Разом із тим, у рамках розгляду даної справи судами встановлено, що відповідно до постанови старшого слідчого СВ Печерського УП ГУ НП в місті Києві А.П.   Діхтієвського від 05 листопада 2018 року про визнання ТОВ «Телесистеми України» (код ЄДРПОУ 34726705) потерпілим у кримінальному провадженні №12018100060004064 від 21 вересня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 365-2 Кримінального кодексу України, вказано, що ТОВ «Телесистеми України» автоматично позбавлено можливості розпоряджатись власним рухомим та нерухомим майном, яке перебуває на його балансі.
В матеріалах справи наявні копії листів ТОВ «Телесистеми України» від 31 жовтня та 01 листопада 2018 року № б/н, адресовані Голові Національної ради, з доказами направлення їх на адресу позивача, в яких міститься повідомлення про обставини, що унеможливили виконання Товариством передбачених ліцензією умов, та прохання у сприянні вирішення ситуації, що склалася, у межах компетенції Національної ради.
Наведені факти у своїй сукупності дають підстави вважати, що станом на час проведення перевірки 21 грудня 2018 року, Національна рада була поінформована про відсутність у ТОВ «Телесистеми України» можливості розпоряджатись власним рухомим та нерухомим майном, яке перебуває на його балансі, що фактично вказує на незнаходження Товариства за адресою, зазначеною у ліцензії. 
На переконання колегії суддів, оскільки Закон № 3759-XII визначає можливість застосування крайнього заходу впливу до ліцензіата за відмову у проведенні працівниками Національної ради перевірки його діяльності, як-то анулювання ліцензії, то поняття «відмова ліцензіата у проведенні перевірки» слід тлумачити не в буквальному сенсі, а з урахуванням кожного специфічного факту та аргументу, який міг вплинути на настання такої обставини. 
Зокрема, як зазначалося вище, пунктом 13 розділу ІІІ Інструкції визначено обов`язок Національної ради повідомити ліцензіата про проведення позапланової перевірки не пізніше ніж за п`ять днів до дати початку ї проведення шляхом надсилання рекомендованого листа (або засобами телефонного зв`язку чи шляхом безпосереднього вручення письмового повідомлення працівником Національної ради особисто керівнику чи уповноваженій особі ліцензіата під підпис).
В той же час, матеріали справи не містять доказів отримання ТОВ «Телесистеми України» рекомендованого листа Національної ради від 10 грудня 2018 року №   17/1967 про проведення позапланової перевірки його діяльності у період з 20 по 21 грудня 2018 року за адресою: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича (Червоногвардійська), буд.    27-а, як і будь-яких інших відомостей, що вказували б на обізнаність Товариства про проведення перевірки.
Відтак, оскільки відсутність уповноважених осіб ТОВ «Телесистеми України» за адресою, вказаною у ліцензії, відбулося через об`єктивні причини, що не залежали від волі останніх, то поведінку відповідача не можна розцінювати, як «відмову ліцензіата у проведенні перевірки» у розумінні Закону № 3759-XII, а саме як таку, коли ліцензіат знав про проведення перевірки, проте не допустив контролюючий орган до її проведення.
До того ж, суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на відсутність істотних порушень з боку ТОВ «Телесистеми України», які були б достатньою правовою підставою для анулювання ліцензії провайдера програмної послуги HP   №   00545-п від 24 січня 2017 року.
На думку колегії суддів, для правильного вирішення даної справи перш за все необхідно врахувати, що законодавчі норми, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають застосування іншої, аніж анулювання ліцензії, санкції за відмову ліцензіата у проведенні перевірки.
В той же час, при вирішенні публічно-правового спору за зверненням суб`єкта владних повноважень (у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом), адміністративний суд наділений певним процесуальним розсудом (свободою вибору), який здійснюється через призму оцінювання фактичних обставин справи та врахування загальних і публічних інтересів. При цьому, адміністративний розсуд обумовлюється, зокрема дотриманням принципів законності, доцільності, розумності, обґрунтованості та пропорційності.
Своєю чергою, принцип пропорційності означає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Беручи до уваги правове регулювання спірних правовідносин у співвідношенні з встановленими судами обставинами справи, а також враховуючи наслідки анулювання ліцензії провайдера програмної послуги HP № 00545-п від 24 січня 2017 року для ТОВ «Телесистеми України», а саме припинення господарської діяльності, колегія суддів уважає, що такий вид санкції як анулювання ліцензії не є співмірним у контексті спірних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №   3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Оцінивши аргументи касаційної скарги та надані їм на противагу пояснення відповідача, Верховний Суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні достатні підстави вважати, що ТОВ «Телесистеми України» вчинило дії, які можна трактувати як відмову ліцензіата у проведенні перевірки в розумінні положень Закону № 3759-XII, що має наслідком анулювання ліцензії провайдера програмної послуги HP № 00545-п від 24 січня 2017 року. Висновок контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії ТОВ «Телесистеми України» є передчасним і зроблений без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
Підсумовуючи викладене Верховний Суд констатує, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Доводи скаржника не спростовують висновків судів і зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин. 
Отже, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин касаційна скарга Національної ради підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року залишенню без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 червня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено та підписано 01 червня 2021 року.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк