Справа № 344/10498/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/1030/21 
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
               головуючої (суддя-доповідач)        Мелінишин Г.П.
               суддів:                                Василишин Л.В., Максюти І.О.,
               за участю секретаря                Мельник О.В.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Домбровської Г.В., постановлену 21 травня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якої складено 24 травня 2021 року,у справі за заявою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи - ОСОБА_2 , головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузик Іван Іванович, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року ОСОБА_1  звернулась у суд із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Заява мотивована тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2018 року її зобов`язано усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0505 га, кадастровий номер 2610100000:12:001:0931, для ведення садівництва у садівничому товаристві Бистриця-Надвірнянська на території Івано-Франківської міської ради, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2013 року серія ВТК №263867, шляхом знесення огорожі, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0035 га та приведення вказаної земельної ділянки в придатний для використання стан. На підставі цього рішення 14 травня 2018 року міським судом видано виконавчий лист №344/10498/2016. Вважає, що виконавчий документ повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки в ньому не зазначено, яку саме земельну ділянку вона зобов`язана повернути ОСОБА_2 . Окрім того, відповідно до висновку почеркознавчої експертизи від 13 серпня 2020 року №1664/1665/20-28 підпис в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання виконаний не нею. Посилаючись на вищезазначені обставини, враховуючи заяву про уточнення та доповнення, ОСОБА_3 просила визнати виданий 14 травня 2018 року Івано-Франківським міським судом виконавчий лист №344/10498/2016 таким, що не підлягає виконанню. Також визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №56510328: від 03 грудня 2020 року про закінчення виконавчого провадження, від 21 липня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 1 700,00 грн, від 10 серпня 2020 року про накладення штрафу у розмірі 3 400,00 грн, від 28 серпня 2020 року про примусове виконання виконавчого листа, від 03 грудня 2020 року про стягнення виконавчого збору; визнати протиправним направлення державного виконавця до відділу ГУ НП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду; визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця у виконавчому провадження ВП №63818078 від 04 грудня 2020 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 10 000,00 грн та про звернення стягнення на її доходи. Стягнути на її користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом №344/10498/2018.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Також суд виснував, що стаття 432 ЦПК України не містить положень про скасування всіх рішень державного виконавця у відповідному виконавчому проваджені одночасно з вирішенням цього питання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить ухвалу скасувати. Постановити нове рішення про задоволення заяви з врахуванням поданих нею доповнень та уточнень.
Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч норм ЦПК України судом першої інстанції не вирішено питання про відкриття провадження за її заявою, так і питання щодо кола осіб, які беруть участь у справі. Відтак суд не повідомив відповідний орган державної виконавчої служби про подання нею заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню згідно статті 448 ЦПК України.
Також вказує, що місцевий суд не дав належної оцінки її доводам щодо відсутності у резолютивній частині рішення Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2018 року, а відповідно і у виконавчому листі, способу його виконання. 
Необґрунтованим, на думку апелянта, є і висновок суду про неможливість одночасно з вирішенням цього питання розгляду її вимог про визнання незаконними дій державного виконавця.
24 червня 2021 року під час розгляду справи представник ОСОБА_2 – адвокат Челій-Пушкар О.І. подала відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до положень статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Оскільки відзив на апеляційну скаргу подано після закінчення встановленого судом строку на його подання, без клопотання про продовження строку, його необхідно залишити без розгляду.
У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник – адвокат Приходько В.О. доводи скарги підтримали наведених у ній мотивів.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Челій-Пушкар О.І. доводи скарги не визнала покликаючись на обґрунтованість висновків суду.
Головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузик І.І. в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому апеляційним судом не встановлено поважних причин неявки такого в судове засідання. Відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у його відсутності не вбачається.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 березня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні позивачці земельною ділянкою площею 0,0505 га, кадастровий номер 2610100000:12:001:0931, для ведення садівництва у садівничому товаристві Бистриця-Надвірнянська на території Івано-Франківської міської ради, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2013 року серія ВТК №263867, шляхом знесення огорожі, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0035 га та приведення вказаної земельної ділянки в придатний для використання стан (а.с.220-223 т.1).
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2018 року та постановою Верховного Суду від 21 травня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.105-108 т.2, 209-213 т.3). 
На підставі вищезазначеного судового рішення Івано-Франківським міським судом 14 травня 2018 року видано виконавчий лист (а.с.11 т.7).
Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження постановою старшого державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби від 04 червня 2018 року відкрито виконавче провадження №56510328 за вказаним виконавчим документом.
03 грудня 2020 року головний державний виконавець Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузик І.І. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із виконанням виконавчого документа в повному обсязі (а.с.79 т.7).
Обґрунтовуючи заяву  ОСОБА_1 , як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, покликалась на те, що рішення суду, а відповідно і виконавчий лист, не містить відомостей, яку частину своєї земельної ділянки вона повинна передати на виконання судового рішення, аналогічно яку частину вона повинна привести в придатний для використання стан та для якого саме використання. А також на висновок почеркознавчої експертизи від 13 серпня 2020 року №1664/1665/20-28, згідно якого підпис в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання виконаний не нею.
Відповідно до положень частини другої статті 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: (1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); (2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; (3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; (4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; (5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; (6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (7) тощо.
Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
У даному випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
При цьому, перегляд самого судового рішення, самого спору по суті, встановлених судовим рішенням фактичних обставин справи, дослідження доказів, що свідчать про можливу зміну цих обставин, з прийняттям відповідних висновків не здійснюється.
Встановивши, що заява ОСОБА_1 фактично стосується питання про роз`яснення судового рішення та оспорювання законності рішення суду, будь-яких підстав матеріально-правових, процесуально-правових чи інших для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню нею не вказано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.
При цьому колегія суддів враховує, що постановою від 03 грудня 2020 року виконавче провадження з приводу виконання вказаного виконавчого документа закрито у зв`язку із його виконанням в повному обсязі.
Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах (статі 447-453 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ОСОБА_1  звернулась в суд із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції вірно зазначив, що питання неправомірності постанов державного виконавця, на що вона посилалася в доповненні та уточненні до заяви, мають вирішуються в іншому порядку, а саме у порядку оскарження дій чи бездіяльності державного або приватного виконавця (стаття 447 ЦПК України). 
З матеріалів справи вбачається, що після винесення судом оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування вищезазначених постанов та визнання дій державного виконавця неправомірними (провадження №4-с/344/48/21). За результатом розгляду такої 02 червня та 08 червня 2021 року прийнято відповідні судові рішення (а.с.97-133, 135-137, 167-168 т.7). 
Аналогічно неспроможними є і доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права.
Встановлено, що протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 квітня 2021 року для розгляду заяви ОСОБА_1 визначено суддю Івано-Франківського міського суду Пастернак І.А. (а.с.20 т.7).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2021 року задоволено самовідвід судді Пастернак І.А. (а.с.21 т.7). 
Відповідно до положень частини першої статті 41 ЦПК України справу передано для повторного визначення складу суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 квітня 2021 року для розгляду даної справи визначено суддю Івано-Франківського міського суду Домбровську Г.В. (а.с.22 т.7)
У жодній зі статей розділу VI ЦПК законодавець не зазначив, які процесуальні дії має вчинити суддя, отримавши заяву чи подання, пов`язані з виконанням судових рішень. Разом з тим враховуючи, що виконання рішення суду є невід`ємною частиною судового процесу, можна дійти висновку, що нове провадження за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не відкривається. 
Відповідно до частини третьої статті 432 ЦПУ України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.
З аналізу вказаної норми вбачається, що заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню розглядається з повідомленням тільки стягувача та боржника. Виклик державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби не передбачено. 
Разом з тим з матеріалів справи вбачається, що заява ОСОБА_1 була розглянута з повідомленням та за участю головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Кузика І.І. 
Відтак твердження апелянта щодо неповідомлення органу державної виконавчої служби не заслуговують на увагу.
Окрім того, за змістом статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).
Також як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх
Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 травня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча                                                                        Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                Л.В. Василишин
       І.О. Максюта
                       
Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2021 року