УХВАЛА

28 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/229/20
адміністративне провадження № К/9901/14274/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Мельник-Томенко Ж.М.,   
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №240/229/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі 15 % надбавки до посадового окладу у зв`язку з допуском до державної таємниці,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (ГУ ДПС у м. Києві) про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію в розмірі 15% надбавки до посадового окладу в зв`язку з допуском до державної таємниці.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року позов задоволено.
Проте, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року скасовано рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Верховного Суду від 28 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишено без задоволення, а   рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - без змін.
Не погоджуючись із судовими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 21 квітня 2021 року. 
За правилами частини першої      статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Пункт 8 частини другої            статті 129 Конституції України            серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає            стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою      статті 328 КАС України      учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої      статті 328 КАС України,      не підлягають касаційному оскарженню судові рішення судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього      Кодексу      розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього      Кодексу      позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої      статті 12 КАС України      для цілей цього      Кодексу      справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні      Закону України "Про запобігання корупції"      займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень вбачається, що предмет розгляду даної справи стосується зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію в розмірі 15% надбавки до посадового окладу в зв`язку з допуском до державної таємниці.
Виключень щодо посади позивача у цій справі відповідно до пункту 1 частини шостої   статті 12 КАС України   у системному зв`язку з положеннями   статті 50 Закону України «Про запобігання корупції»   не встановлено.
Житомирський окружний адміністративний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«в» пункту 2 частини п`ятої   статті 328 КАС України.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах "ЛеважПрестасьон Сервіс проти Франції" ("LevagesPrestationsServices v. France") від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; "Гомес де ла Торре проти Іспанії" ("BruallaGomesdelaTorre v. Spain") від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої   статті 333 КАС України   суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 328, 333 КАС України, Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №240/229/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію в розмірі 15 % надбавки до посадового окладу у зв`язку з допуском до державної таємниці.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	Ж. М. Мельник-Томенко