УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №288/1493/20 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й., 
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №288/1493/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг та встановлення нікчемності положень кредитного договору,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області, ухвалене  29 січня 2021 року суддею Рудником М.І. у смт. Попільня, 

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 20.11.2020 (а.с.24-26) просив визнати порушеними його права, як споживача фінансових послуг, та встановити нікчемність пункту 4, п.п. 7.2, 8.1 кредитного договору № ZRNWGA00004414 (далі – Договору), укладеного 02 липня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ЗАТ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – Банк, АТ КБ «ПриватБанк»), щодо сплати на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент підписання кредиту та нарахування щомісячної винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів. 
Зазначав, що відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконними, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 січня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про задоволення його позову.
На його думку, суд першої інстанції, погодившись з його доводами, що зазначені ним положення договору суперечать вимогам Закону, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 
Суд не звернув уваги на положення п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009, яким передбачено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. 
При цьому, суд правильно зауважив, що в провадженні суду перебуває цивільна справа № 288/501/16-ц за позовом Банку про стягнення з нього заборгованості, в тому числі, заборгованості, нарахованої за оспорюваними п. п. 4, 7.2 та 8.1 Договору, тобто існує спір щодо вказаних умов Договору, проте помилково відмовив у задоволенні позову.
Окрім того, вважає, що суд не дослідив розрахунок заборгованості за спірним Договором, який він долучив до апеляційної скарги та просить дослідити під час апеляційного перегляду.
ОСОБА_1 також зауважив, що від сплати судового збору він звільнений, згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні представник Банка апеляційну скаргу не визнав. 
Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що 02 липня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (Банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZRNWGA00004414, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредитні кошти, на умовах та в порядку, визначених цим договором. 
Відповідно до розділу 4 Договору: 4.1 Для виконання зобов`язань за даним Договором, Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення Кредиту (Додаток № 2) до даного Договору і надає Позичальнику право на їх використання; 4.2. За надане право зазначене у статті 4.1 Договору, Позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті 8.1 Договору; 4.3. Нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за Кредитом, при цьому винагорода нараховується на суми зарезервованих ресурсів (Додаток № 2 до Договору) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання Договору; 4.4. При останньому погашенні винагорода за резервування ресурсів нараховується за весь час резервування (до Дати погашення кредиту) при цьому сумою зарезервованих ресурсів вважається сума вказана у Графіку Погашення Кредиту (Додаток № 2 до Договору); 4.5. Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно статті 4.2 цього Договору. У випадку повного погашення Кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за Кредитом; 4.6. Зарахування коштів для погашення винагороди за резервування ресурсів здійснюється з урахуванням черговості, визначеної у статті 3.2. Договору. 
Згідно пункту 7.2 Договору, при невиконанні Позичальником умов, передбачених пунктом 2.2.11 Договору, Банк зобов`язаний здійснити додатковий моніторинг погашення кредиту по рахунку. При цьому Позичальник сплачує Банку винагороду, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими Позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахованими Банком на останній термін сплати. Сплата винагороди здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати. 
Також, згідно п. 8.1 Договору Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 02.07.2008 по 02.07.2028 включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 36367.03 дол. США на наступні цілі: у розмірі 29198,43 дол. США на споживчі цілі, з них 28000 дол. США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 840 дол. США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 210.84дол. США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 147.59 дол. США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 7168.60 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00 % від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з «1» по «5» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 481.06 дол. США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.
Як вбачається з Графіку погашення кредиту (Додаток № 2 до кредитного договору № ZRNWGA00004414 від 02 липня 2008 року, до загальної суми виплат по кредиту включено сплату коштів в якості винагороди за резервування (а.с.9-10).
Також, судом встановлено, що в провадженні Попільнянського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа № 288/501/16-ц за позовом Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 11.12.2020 ухвалою суду провадження у справі № 288/501/16-ц зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі №288/1493/20. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання нікчемними пункту 4, п.п. 7.2, 8.1 кредитного договору задоволенню не підлягають, оскільки не є належним способом захисту в даних правовідносинах.
При цьому, суд зазначив, що вищевказані умови Договору визначають сплату платежів, які є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок та в силу статті 228 ЦК України є нікчемними.
В той же час, суд послався на висновки Верховного Суду про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, які є правильними, такими, що відповідають встановленим судом обставинам справи, нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та узгоджуються з судовою практикою в аналогічних правовідносинах. 
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають висновкам Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, на які обґрунтовано послався суд першої інстанції у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Оскільки позивач не просив застосувати наслідки недійсності правочину, наданий ним розрахунок, не має правового значення для вирішення даної справи та матиме значення при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 січня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 23 квітня 2021 року.