Справа № 0908/4502/2012 
Провадження № 22-ц/4808/825/21 
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                               головуючого                Бойчука І.В.,
                               суддів                        Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря                Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова Компанія Паріс” про заміну стягувача у виконавчому листі №0908/4502/2012 від 27.08.2012 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства “Дельта Банк” до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 09 квітня 2021 року під головуванням судді Сухарник І.І. у м. Калуш,
       в с т а н о в и в:
ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» звернулася до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі №0908/4502/2012 від 27.08.2012. 
У заяві зазначив, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2012 по справі №0908/4502/2012, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість по кредитному договору в сумі 8 759,44 грн. та 214,60 грн. судового збору, а всього 8 974,04 грн.
Між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» 23.04.2020 укладено договір про відступлення прав вимоги №2230/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» набуло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «Дельта Банк», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №001-08998-010907 від 01.09.2007. Тому «Фінансова Компанія Паріс» просила замінити стягувача у виконавчому листі №0908/4502/2012 з ПАТ «Дельта Банк» на ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс».
Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 09 квітня 2021 року заяву задоволено.
Замінено стягувача у справі №0908/4502/2012 з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Паріс» , а саме: замінено у виконавчому листі по справі № 0908/4502/2012 сторону виконавчого провадження (стягувача) ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс». 
ОСОБА_1  на зазначену ухвалу суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність такої.
Апелянтка зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи і їй ні заявником, ні судом не було надіслано заяви про заміну сторони у справі. 
В такому випадку апелянт вважає, що суд мав залишити без розгляду таку заяву.
Також апелянтка вказує про те, що вона не знала про існування рішення суду першої інстанції від 27.08.2009 у справі за позовом Публічного акціонерного товариство «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № 001-08998-010907 від 01.09.2007 року.
Також з 27.08.2012 року по даний час до неї не звертався ні ПАТ «Дельта Банк», ні виконавча служба, з вимогою про повернення заборгованості.
Вважає, що судом першої інстанції не вірно застосовано Закон України «Про виконавче провадження». 
Апелянтка вважає, що так як її не було повідомлено про розгляд даної справи в першій інстанції, і вона не могла захищати свої законні права, то вважає, що сплив строк позовної давності при зверненні до суду в заміні у виконавчому листі по даній справі сторону виконавчого провадження ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс».
Апелянтка посилається також на позовну давність та вказує, що відповідно до ст. 262 ЦКУ заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Просить застосувати наслідки спливу позовної давності.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова Компанія Паріс” про заміну сторони у виконавчому листі №0908/4502/2012 від 27.08.2012. 
       Представник заявника правом на подання відзиву не скористався.
       Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце слухання справи. ОСОБА_1 подала заяву в якій просить проводити судом апеляційної інстанції розгляд справи без її участі.
       З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін та їх представників.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.08.2012 (а.с.26-27) позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 8 759,44 грн заборгованості по кредитному договору та 214,60 грн судового збору.
На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. 
Між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Паріс» 23.04.2020 було укладено договір про відступлення прав вимоги №2230/К, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» набуло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Дельта Банк», в тому числі і до ОСОБА_2 за кредитним договором №001-08998-010907 від 01.09.2007 (а.с.56-57, зворот 57).
Таким чином, ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» є процесуальним правонаступником позивача - ПАТ «Дельта Банк».
Відповідно до статті 15 ЗУ «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
Процесуальне питання, пов`язане із заміною боржника або стягувача у виконавчому листі врегульоване статті 442 ЦПК України, зі змісту якої вбачається, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення ч.1 ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. З огляду на вищезазначене, по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, без заміни стягувача у виконавчому листі правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18) та від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На обґрунтування поданої заяви товариство зазначало про відсутність в Автоматизованій системі виконавчих проваджень інформації щодо виконавчих проваджень про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ “Дельта Банк” та з посиланням на вимоги ч. 5 ст. 442 ЦПК України, згідно яких положення цієї статті застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, просило змінити стягувача у виконавчому листі. 
Задовольняючи заяву ТзОВ “Фінансова Компанія Паріс”, суд першої інстанції виходив із того, що товариство набуло всіх прав первісного кредитора ПАТ «Дельта Банк», у тому числі й на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором, де боржником є  ОСОБА_1 , а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача у виконавчому листі відповідає вимогам чинного законодавства. Суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» про заміну стягувача у виконавчому листі №0908/4502/2012 від 27.08.2012 є законними та обґрунтованими.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції звернув увагу що у разі позбавлення ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» права на здійснення процесуального правонаступництва та заміну стягувача у виконавчому листі, будуть порушені приписи ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у відповідності до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував вимоги ст. 183 ЦПК України та не залишив без розгляду заявуТзОВ «Фінансова Компанія Паріс», оскільки їй заявником та судом не було надіслано заяви про заміну стягувача у виконавчому листі, не заслуговують на увагу, оскільки разом із заявою ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс» надано докази надсилання такої заяви  ОСОБА_1 за її зареєстрованим місцем проживання (а.с.62).
Доводи апелянта, що заміна сторони у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, у зв`язку з чим слід застосувати наслідки спливу позовної давності, є необґрунтованими.
Предметом розгляду заяви є заміна стягувача у виконавчому листі по справі № 0908/4502/2012, який виданий на виконання рішення суду, що набрало законної сили, на його правонаступника ТзОВ «Фінансова Компанія Паріс». У заявника виникло право на процесуальне правонаступництво у цивільній справі № 0908/4502/2012 на підставі договору №2230/К від 23.04.2020, відповідно до якого останній набув права вимоги за кредитним договором №001-08998-010907 від 01.09.2007 і за судом стягнуто заборгованість за цим договором, а тому строк на звернення в суд з заявою про заміну стягувача не сплив.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Апеляційний суд приходить до переконання, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому її слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстав для скасування ухвали з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 09 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Судді:                                                                І.В. Бойчук
                                                                               В.А. Девляшевський
               В.Д. Фединяк