ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 р.	Справа № 440/2149/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
представник відповідача Чайка М.Г.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 23.12.20 року по справі № 440/2149/19
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДФС у Полтавській області ,         Головного управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України                 
          про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки),
ВСТАНОВИВ:
18 червня 2019  року ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08 квітня 2019 року № Ф-4928-50.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі              № 440/2149/19 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року скасовано; справу № 440/2149/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.04.2019 № Ф-4928-50. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишено без задоволення. Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року по справі         № 440/2149/19 залишено без змін.
15 грудня 2020 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі                   № 440/2149/19  за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу.
В обгрунтування заяви зазначено, що в межах розгляду справи № 440/2149/19 ОСОБА_1 вимушена була сплачувати судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг, однак дані суми не розподілені судом.
Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року   заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) про ухвалення додаткового рішення - задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 689,40 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, код ЄДРПОУ 43142831).
Не погоджуючись з додатковим рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Полтавській області оскаржило його в апеляційному порядку. Просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення та винести ухвалу, якою у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити. 
Вважає, що додаткове рішення прийняте з порушенням норм процесуального права. В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не зазначено будь-яких обгрунтувань та підстав визнання поважними причин неможливості подати позивачем докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2021 було задоволено клопотання про заміну відповідача та замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у Полтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
В судове засідання інші сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін, які не прибули. 
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши додаткове судове рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи  заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції зазначив, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги, здійснює суд першої інстанції, що ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Право ж суду апеляційної/касаційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у зв`язку із зміною судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог. Отже, за правилами процесуального законодавства, прийняття рішення про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути на користь   ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 689,40 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам процесуального права та обставинам справи, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Відповідно ч.3, 4 ст.143 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, заява позивача про ухвалення додаткового рішення обгрунтовна тим, що в межах розгляду справи № 440/2149/19 ОСОБА_1 вимушена була сплачувати судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг, однак дані суми не розподілені судом.
Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі              № 440/2149/19 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року скасовано; справу № 440/2149/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
21 серпня 2019 року ОСОБА_1 сплачено, згідно квитанції № 11 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн. /т. 1 а.с. 111/; 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 сплачено, згідно квитанції № ПН1807 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 536,80 грн. /т. 1 а.с. 163/.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Аналізуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд приходить до висновку, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної/касаційної скарги, здійснює суд першої інстанції, що ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. 
Право ж суду апеляційної/касаційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у зв`язку із зміною судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог.
Отже, за правилами процесуального законодавства, прийняття рішення про скасування рішення суду першої та апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, понесених у суді касаційної інстанції.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 756/6141/16-а.
Як свідчать матеріали справи постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року скасовано; справу № 440/2149/19 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Отже, Верховний Суд був позбавлений можливості вирішити питання про розподіл понесених позивачем  судових витрат.
В подальшому, рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року, яке постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року залишено без змін, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Полтавській області, Головного управління ДПС у Полтавській області про скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 08.04.2019               № Ф-4928-50. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що сплачений, згідно квитанції № 11 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн. /т. 1 а.с. 111/ та сплачений, згідно квитанції            № ПН1807 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 536,80 грн. не було розподілено судами у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019, у рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року та у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року по справі № 440/2149/19.
Таким чином, враховуючи наявність документального підтвердження понесених позивачем судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрат пов`язаних із сплатою судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає хибними доводи скаржника про відсутність підстав для визнання поважними причин неможливості подати позивачем докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, до закінчення судових дебатів, оскільки такі докази були наявними в матеріалах справи на час прийняття рішення Полтавським  окружним адміністративним судом від 18.02.2020 року, яким позов було задоволено, проте розподіл судових витрат не було здійснено.
Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив питання про стягнення на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2689, 40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області та встановлені обставини у справі не дають підстав суду апеляційної інстанції для зміни чи скасування додаткового судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 143, 242, 243, 250, 252, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України  залишити без задоволення.
Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 по справі № 440/2149/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  05.04.2021 року