Номер провадження: 22-ц/813/5188/21 
Номер справи місцевого суду: 520/4872/18
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.
за участі секретаря – Чепрас А.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року (одноособово суддя Огренич І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, 

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції) 
20.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділення позивачу в особисте користування житлової кімнати площею 17,1 м2; виділення відповідачам в особисте користування житлових кімнатплощею 9,3 м2 та 7,7 м2; залишення у загальному користуванні позивача і відповідачів кухні площею 6,1 м2, ванної кімнати площею 2,1 м2, туалету площею 1,1 м2, коридору площею 5,4 м2, вбудованої шафи площею 1,4 м2 та балкону площею 0,9 м 2. 
Позов обґрунтовано наступним.
Позивач і відповідачі є співвласниками спірної квартири. Позивач успадкував частину квартири  після смерті бабусі  ОСОБА_4  і батька  ОСОБА_5 , які померли відповідно 10.07.2015 року і 05.09.2015 року. Заочним рішенням суду від 23.11.2017 року за позивачем визнано право власності на 1158/4000 частин спірної квартири, а відповідачам, кожному, належить 772/4000  частин квартири. За життя його батько користувався у квартирі кімнатою площею 17,1 м2, а після його смерті відповідачі передали квартиру в оренду. 
Посилаючись на те, що він і відповідачі не можуть домовитись про порядок користування спірною квартирою, позивач просив про задоволення позову.
У судовому засіданні 06.12.2018 року представники позивача позов підтримали, представник відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_3 не приймав участі у судовому засіданні.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Суд визначив порядок користування квартирою АДРЕСА_1 : -житлову кімнату площею 17,1 м2 виділено в особисте користування позивача  ОСОБА_1 ; -житлові кімнати площею 9,3 м2 та 7,7 м2 виділені в особисте користування ОСОБА_2 і ОСОБА_6 ; у загальному користуванні  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3  залишені кхуня площею 6,1 м2, ванна кімната площею 2,1 м2, туалет площею 1,1 м2, коридор площею 5,4 м2, вбудована шафа площею 1,4 м2 і балкон площею 0,9 м2.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Відповідач ОСОБА_2 не погодився із рішенням суду від 06.12.2018 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)        
Апеляційна скарга  ОСОБА_2  зазначає: 
Згідно техпаспорта, житлова кімната площе 17,1 м2 є прохідною, тобто через неї здійснюється єдиний прохід/вихід у житлові кімнати площею 9,3 м2 та 7,7 м2. Виключивши житлову кімнату площею 17,1 м2 із загального користування, суд позбавив відповідачів не тільки особистого але й взагалі будь-якого права користування житловими кімнатами площею 9,3 м2 та 7,7 м2. Суд не порівняв розмір часток сторін у спільній частковій власності, що, відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, є важливою обставиною для розгляду справи.
На підставі рішення суду від 23.11.2017 року за позивачем визнано право власності на 1158/4000 частини спірної квартири у порядку спадкування за законом. Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідачів також виникло право власності на частину спірної квартири. Частки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 складають 1158/4000, а частка ОСОБА_6 становить 772/4000, тобто пропорційно частки складають 0,375:0,375:0,25, тобто 12,78 м2 житлової площі з належної всім їм житлової площе 34,1 м2.
Експертиза у справі не проводилась, за відсутності розумних порад експертів, варіанти визначення порядку користування квартирою не визначались.
Суд в рішенні зазначив, що «сторонами визнано, що тривалий час позивач позбавлений можливості користуватися спірною квартирою, сторони не досягли порозуміння та не змогли вирішити спір мировим шляхом», що не відповідає дійсності. Позивач не користується спірною квартирою не через погані стосунки з мешканцями, а через те, що постійне проживає у ФРН, жодних пропозицій щодо мирової угоди та можливості компенсації з боку позивача не надходило.
Крім ОСОБА_8 у квартирі також проживають ОСОБА_9 , сусіди по комунальній квартирі, тому встановлюючи порядок користування у квартирі, суд вирішив і їхні права та обов`язки. Суд помилково не визначив які саме жилі приміщення у спірній квартирі виділяються у користування другому та третьому співвласнику.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Відзив представника позивача ОСОБА_1 зазначає:
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих законом. Посилання апелянта, що суд мав призначити у справі експертизу не заслуговують на увагу, оскільки суд не може збирати докази що стосуються предмету спору, а відповідач не заявляв клопотання про призначення у справі експертизи.
Під час розгляду справи представник позивача неодноразово пропонував відповідачу варіанти встановлення порядку користування спірною квартирою, однак відповідач не погоджувався із запропонованими варіантами представника позивача. На теперішній час у кімнаті площею 17,3 м2, згідно технічного паспорту встановлена перегородка, що не перешкоджає відповідачам користуватися іншими кімнатами. 
Рішення суду не впливає на права сусіда ОСОБА_9 , так як усі приміщення, за виключенням житлових кімнат, знаходяться у спільному користуванні.
Крім цього, батько позивача за життя користувався кімнатою площею 17,3 м2.
Відповідач ОСОБА_3 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
Згідно із витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 14.01.2009 року, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , на підставі свідоцтва про право власності (19-24579) від 23.10.2008 року, кожний у рівній частці (772/4000) був власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.11.2017 року за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на 1158/4000 часток квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).
З технічного паспорту від 10.11.2008 року квартири АДРЕСА_1 вбачається, що загальна площа квартири становить 61,4 м2, складається з 3-х житлових кімнат площею: 17,1 м2, 9,3 м2 та 7,7 м2, крім того, квартира має місця загального користування: кухню площею 6,1 м2, ванну кімнату площею 2,1 м2, туалет площею 1,1 м2, коридор площею 5,4 м2 і вбудовану шафу площею 1,4 м2, балкон площею 0,9 м2 (а.с.5,6). 
20.04.2018 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме, виділення йому в особисте користування житлової кімнати площею 17,1 м2, а в особисте користування відповідачів житлових кімнатплощею 9,3 м2 та 7,7 м2 із залишенням у загальному користуванні місць загального користування (а.с.2,3).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу користування нерухомим майном, які регулюються нормами ЦК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов про встановлення порядку користування житловим приміщенням виходив із доведеності позовних вимог (а.с. 47,48).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав. 
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. ст. 216 ч.1, 317 ч.ч.1,2, 319 ч.ч.1,3 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 1158/4000 частин квартири АДРЕСА_1 , а відповідачі є власниками відповідно 1158/4000 та 772/4000 часток вказаної квартири. Між сторонами існує спір з приводу користуванням належними їм на праві власності частками спірної квартири.
Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. ст. 355 ч.ч.1,2, 356 ч.1, 358 ч.ч.1-3 ЦК України).
Належна позивачу і відповідачам квартира складається з 3/х житлових кімнат (17,1 м2, 9,3 м2 та 7,7 м2), а інші приміщення квартири (кухня площею 6,1 м2, ванна кімната площею 2,1 м2, туалет площею 1,1 м2, коридор площею 5,4 м2, вбудована шафа площею 1,4 м2, балкон площею 0,9 м2) знаходяться у загальному користуванні мешканців квартири АДРЕСА_1 
Жила площа квартири, яка знаходиться у власності сторін становить 34,1 м2 (17,1 м2+9,3 м2+7,7 м2). Згідно технічного паспорту на квартиру, житлова кімната площе 17,1 м2 є прохідною, тобто через неї здійснюється прохід/вихід у житлові кімнати площею 9,3 м2 та 7,7 м2. Виключивши житлову кімнату площею 17,1 м2 із загального користування, суд створив перешкоди позивачам для користування житловими кімнатами площею 9,3 м2 та 7,7 м2. Кімната площею 17,1 м2 з балконом 0,9 м2 (18 м2, а.с.5 зворот,6), яку просив виділити позивач, значно перевищує його частку у праві власності (1158/4000 часток) на спірну квартиру, оскільки у користуванні відповідачів на двох залишиться всього 17 м2, тоді як їхня частка у квартирі становить 1930/4000 часток (1158+772).
За змістом ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Разом з тим, позивач просить виділити йому одному у користування фактично приміщення площею 18 м2, що перевищує його частку 1158/4000 часток у праві власності і пропонує відповідачам з часткою 1930/4000 часток квартири на двох жилі приміщення загальною площею 17 м2 , що суперечить вимогам ст. 358 ЦК України.
Визначення порядку користування спірним жилим приміщення у спосіб, який просить позивач призведе, як до порушення прав інших співвласників, так і до погіршення житлових умов усіх співвласників.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову у позові. 
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи відповідача  ОСОБА_2  у скарзі стосовно того, що суд не взяв до уваги, що їхні частки у квартирі не є рівними, передача позивачу у користування кімнати площею 17,1 м2 не відповідає частці позивача у праві власності та призведе до порушення його прав, - прийняті до уваги і є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового судового рішення.
Доводи представника позивача у відзиві на скаргу, що: під час розгляду справи представник позивача пропонував відповідачу варіанти встановлення порядку користування спірною квартирою, який з ними не погоджувався; у кімнаті площею 17,3 м2, згідно технічного паспорту встановлена перегородка, що не перешкоджає відповідачам користуватися іншими кімнатами; батько позивача за життя користувався кімнатою площею 17,1 м2, - до уваги не приймаються.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що між співвласниками (колишніми співвласниками) квартири існував будь-який порядок користування жилими приміщеннями.
Порядок користування спірним жилим приміщення у спосіб, який просить позивач призведе, як до порушення прав інших співвласників, так і до погіршення житлових умов усіх співвласників. 
Ураховуючи, що у спірній квартирі проживають п`ять осіб, а жила площа квартири становить 30,4 кв. м, визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб.Крім того, порядок користування спірною квартирою, який просять визначити позивачі, не відповідає їхнім часткам у праві власності на квартиру та призведе до порушення прав інших співвласників, виходячи з розміру належної їм частки у спірному майні (постанова Верховного Суду від 18.10.2018 року по справі №756/9713/16-ц). 
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Позивач не довів своїх позовних вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення позову, висновки суду не відповідають обставинам справи, суд порушив і неправильно застосував норми матеріального права – ст. 358 ЦК України, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Колегія суддів скасовує рішення суду з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові, тому позивач не має право на відшкодування судових витрат. Відповідач, як інвалід 2 групи (а.с.60), звільнений від сплати судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.ч.1,2, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року – скасувати.
Відмовити ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови суду складено 30.04.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова