Єдиний унікальний номер 225/2700/21
Номер провадження 33/804/316/21 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ       УКРАЇНИ

08  червня 2021 року                                                                                                      м. Бахмут

Суддя  судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Савкова С.В., за участю секретаря судового засідання Ямчук О.М., особи, притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову  Дзержинського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року, якою:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення і застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у грошовому вимірі становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік,-

В С Т А Н О В И Л А:

Судом встановлено, що 01.04.2021 о 07 год. 55 хв. біля будинку № 55 по проспекту Шахтарів в м. Торецьку ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗИЛ 131, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від продування алкотестеру «Drager 6810» або проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати постанову суду першої інстанції в частині застосування адміністративного стягнення у виді позбавлення права керувати транспортним засобом.
Мотивуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 послався на таке.

1. Апелянт не заперечує, що дійсно відмовився від продуття  алкотестера  на місці зупинки, однак звертає увагу суду на причини відмови. Так, ОСОБА_1 вказує, що не довіряє результатам «Drager 6810», оскільки зазначений засіб для встановлення стану сп`яніння відсутній у Державному реєстрі медичної техніки та виробів медич¬ного призначення, які дозволені для застосування на території України. Апелянт наполягає, що такого засобу, як «Drager 6810» взагалі не існує, є «Drager Alcotest 6810». Звертає увагу, що строк дії свідоцтва приладу «Drager Alcotest 6810» про державну реєстрацію №7261/2007 від 10.02.2010 року, вичерпаний 10.02.2015 року. Таким чином, на переконання апелянта, пропонування огляду на стан алкогольного сп`яніння  за допомогою технічного приладу марки «Drager Alcotest 6810», який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України, незаконно, і проведено з порушенням вимог ст. 266 КУпАП.
2. Апелянт вказує, що суддя першої інстанції послався на протокол про адміністративне правопорушення як на доказ вини ОСОБА_1 , однак протокол – це процесуальний документ,  яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є підставою для подальшого прова¬дження у справі. Таким чином, на переконання апелянта, протокол не може визнаватися доказом у справі. ОСОБА_1 вказує, що зазначене узгоджується з позицією ЄСПЛ, що висловлена у  рішенні по справі «Карелін проти Російської Федерації».
3. ОСОБА_1 звертає увагу на пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які частково, в частині інформації щодо свідків та особу, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, складені рукописно, а  інша частина, щодо обставин справи, надрукована, тобто пояснення виготовлені завчасно. Апелянт зазначає, що ці пояс¬нення самі по собі не можуть бути використані у якості доведення вини ОСОБА_1 у відмові від продуття алкотестеру.
4. Апелянт вказує, що робітники поліції не надали йому  для ознайомлення та не вручили копію про¬токолу про адміністративне правопорушення,  чим грубо порушили права ОСОБА_1 .
5. ОСОБА_1 зазначає, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі, але вказує на поважність причин такої відмови. Так, апелянт звертає увагу, що у день події, а саме 01 квітня 2021 року він та аварійна бригада АТ «ДТЕК Донецькі Електромережі» виконували термінове завдання по понов¬ленню електропостачання високовольтної лінії, яка була зруйно¬вана в результаті обстрілу. Відновлення енергопостачання селищ «Будівель¬ник», «Диліївка» м. Торецка було терміновим та невідкладним, відсутність електропостачання могла привести до небезпечних наслідків, які загрожували громадському порядку, власності, правам і свободам громадян. Апелянт вважає, що у зв`язку з вказаними обставинами, невиконання ним вимог працівників поліції щодо огляду на стан сп`яніння, нанесло менш значну шкоду,  ніж можливе несвоєчасне виконання ремонтних робіт в селищах з населенням 3000 тисячі жителів. На переконання ОСОБА_1 , заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
6. ОСОБА_1 звертає увагу на той факт, що він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності. З 2005 року працює на посаді водія в АТ «ДТЕК Донецькі Електромережі», стаж безперервної, сумлінної роботи більше 15 років. Вказана робота є єдиним джерелом доходу апелянта та його родини. ОСОБА_1 звертає увагу на той факт, що на його утриманні перебуває матір 1945 року народження. ОСОБА_1 зазначає, що його правопорушення не спричинило значної шкоди, однак позбавлення права керувати транспортним засобом позбавить його можливості забезпечувати собі та своїй родині нормальні умови життя. 

В судовому  засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи  апеляційної скарги у повному обсязі, просив скасувати постанову суду першої інстанції в частині адміністративного стягнення у виді  позбавлення права керувати транспортним засобом.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Розглядаючи  справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ,   суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи і досліджених в судовому засіданні, які оцінені судом першої інстанції в їх сукупності, у відповідності з вимогами ст.ст.251, 252 КУпАП, що відображено у мотивувальній частині постанови суду.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.  Ця норма правового акту є імперативною, не допускає жодних виключень.
Як правильно встановив суд першої інстанції, порушення ОСОБА_1 п.2.5 Правил дорожнього руху і,   як наслідок, вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 440300 від 01.04.2021 року, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зазначили, що в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі. Також взято до уваги відеозапис правопорушення з Body-камер працівників поліції. Крім того, судом враховано письмові пояснення ОСОБА_1 , які він підтвердив в судовому засіданні суду першої інстанції та зазначив, що дійсно відмовився від огляду на стан сп`яніння на місці зупинки, оскільки не довіряє результатам газоаналізатору, при цьому їхати на огляд в медичний заклад у нього не було можливості, оскільки поспішав на роботу.   

Згідно до протоколу ДПР18 № 440300 від 01.04.2021 року 01.04.2021 о 07 год. 55 хв. біля будинку № 55 по проспекту Шахтарів в м. Торецьку ОСОБА_1 керував транспортним засобом ЗИЛ 131, номерний знак НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від продування алкотестеру «Drager 6810» або проходження медичного огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України.

В судовому засіданні апеляційного суду переглянуто відеозапис від 01.04.2021 року з Body-камер поліцейських, з якого достеменно вбачається, що громадянин ОСОБА_1 , в присутності двох свідків, відмовився від запропонованих йому поліцейськими видів огляду на стан сп`яніння, а саме  шляхом продуття драгеру на місці зупинки та  огляду у медичному закладі.

Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував  факту відмови від огляду на стан сп`яніння, однак вказав, що мав на це, з його погляду, поважні причини, зокрема, результатам алкотестеру  він не довіряє, а їхати до медичного закладу у нього не було можливості, оскільки він поспішав на роботу. При цьому правопорушник пояснив, що у день події трапилась аварія ліній енергопостачання і він, як водій  аварійної бригади АТ «ДТЕК Донецькі Електромережі», виконував  термінове завдання по понов¬ленню електропостачання високовольтної лінії у селищах «Будівель¬ник», «Диліївка» м. Торецка. 

Згідно письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в їхній присутності ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.

Вказане у повному обсязі підтвердив особисто ОСОБА_1 , який не заперечує проти факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, хоча і обґрунтовує свою поведінку наявністю поважних, на його думку, причин. Крім того, письмові пояснення свідків у повному обсязі узгоджуються з інформацією, що міститься на відеозаписі з Body-камер працівників поліції, що безпосередньо досліджений в судовому засіданні.

Аналізуючи наведені обставини справи та докази, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються матеріалами справи, в тому числі показами особисто правопорушника, що свідчить про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 (в тій послідовності, як вони викладені у цій постанові вище), апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
1.   Апеляційний суд не може погодитись з твердженням апелянта, що працівниками поліції порушено вимоги ст. 266 КУпАП.
Так, статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Як вбачається з матеріалів справи, і що судом достеменно встановлено, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, як того вимагає чинне законодавство. Крім того, на виконання вимог ст. 266 КУпАП, працівниками поліції було залучено двох свідків. 
Разом з тим, ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, мотивуючи це тим, що не довіряє результатам газоаналізатора та ставить під сумнів строк дії свідоцтва приладу, однак, вказана позиція правопорушника є безпідставною, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 взагалі  відмовився від проходження огляду, тому суд не може враховувати міркування апелянта над можливими, уявними результатами газоаналізатора за наслідками можливого огляду. Також, в матеріалах справі відсутні, та ОСОБА_1 не надані, відомості на підтвердження доводів апеляції щодо відсутності у газоаналізатора свідоцтва. 
Аналізуючи викладену норму права та фактичні обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що поведінку ОСОБА_1 , а саме його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, не може виправдовувати той факт, що останній не довіряє результатам газоаналізатора та ставить під сумнів строк дії свідоцтва приладу, оскільки, фактично правопорушник не продував драгер і його позиція щодо вказаного приладу є суб`єктивною та такою, що ґрунтується на домислах ОСОБА_1 . Крім того, слід звернути увагу, що апелянт також відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, що свідчить про небажання особи взагалі проходити огляд на стан сп`яніння у будь-який, передбачений законодавством, спосіб.
2.  Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналізуючи викладену норму права, суд апеляційної інстанції не може погодитись з твердженням апелянта, що протокол про адміністративне правопорушення не може враховуватись судом як доказ у справі, оскільки чинним КУпАП прямо встановлено, що фактичні дані, на основі яких орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи,  встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення.
При цьому слід звернути увагу, що суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, врахував не лише протокол про адміністративне правопорушення, а й взяв до уваги інші докази у справі, в тому числі пояснення особисто ОСОБА_1 , та дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного  правопорушення.
Вказане свідчить про необґрунтованість посилання ОСОБА_1 , що суд незаконно визнав протокол доказом та взяв його до уваги.

3.Твердження ОСОБА_1 стосовно письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не відповідають дійсності, оскільки вказані письмові пояснення містяться в матеріалах справи (а.с. 4,5) і судом достеменно встановлено, що вони виконані рукописно у повному обсязі, у поясненнях відсутні будь-які заготовлені / надруковані завчасно частини.

4.Апеляційний суд не може погодитись з твердженням апелянта, що працівники поліції порушили його права та не дали змоги ознайомитись з протоколом про адміністративне правопорушення з огляду на те, що протокол підписано особисто ОСОБА_1 , крім того, міститься  підпис останнього у графі, що свідчить про факт ознайомлення особи про дату та час розгляду справи, а також  в протоколі ОСОБА_1 власноруч надав письмові пояснення по суті справи, а саме, зазначив, що відмовляється від продуття драгера та не поїде на огляд у наркологію, про що особисто підписався. 

5.В даному випадку апеляційний суд не може взяти до увагу той факт, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, оскільки не мав можливості  інакше запобігти негативним наслідкам, що могли наступити у зв`язку  з пошкодженням  високовольтної лінії у селищах «Будівель¬ник», «Диліївка» м. Торецка.
Так, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ст. 17, 18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
В даному випадку суд не може погодитись, що в інакший спосіб, ніж порушення ОСОБА_1 норм КУпАП, аварійна бригада АТ «ДТЕК Донецькі Електромережі» не могла здійснити свої повноваження та виконати ремонтні роботи пошкодженої  високовольтної лінії.

6.Апеляційний суд звертає увагу, що санкція ст. 130 ч. 1 КУпАП передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Тобто, санкція статті не передбачає будь-яких альтернатив, і суд, навіть з урахуванням особи правопорушника, позбавлений можливості на власний розсуд вирішувати питання щодо позбавленням чи не позбавлення особи права керування транспортними засобами. 

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що істотних порушень законодавства, що тягнуть беззаперечне скасування постанови суду першої інстанції, не встановлено, тому постанову необхідно залишити без змін як законну та обґрунтовану, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 14 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя: