Справа № 308/6100/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

26.05.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , та його представниці – адвокатки Казанцевої Р.Р., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав Бакша К.В.,

                                                                в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 серпня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 (чотириста двадцять грн. сорок коп.) грн.

Згідно постанови та протоколу Серії ДПР18 № 370945 від 21.06.2020, 21 червня 2020 року приблизно о 23 год. 58 хв., гр. ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Nissan Murano», д/н НОМЕР_1 , у м. Ужгород по вул. Берчені, 125, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів), і від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків у встановленому законом порядку, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що справу розглянуто за його відсутності, що його не повідомлено про час та місце розгляду справи, оскільки не отримував жодної судової повістки. Окрім того вказує на те, що в постанові неправильно вказано адресу правопорушника : замість вірної «вул. Щедріна, 38а/32», вказано невірну «вул. Щедріна, 38/32». Стверджує, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння не відмовлявся, а повідомив працівників поліції про те, що огляд на стан сп`яніння хоче проходити виключно у відділенні лікарні, у зв`язку із COVID-19 йому було відмовлено і самі ж працівники поліції не запропонували йому проходити огляд на стан сп`яніння в лікарні. У зв`язку з цим сам відправився до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння та пройшов тест, яким підтверджено факт його тверезості, про що був складений протокол. Щодо пропуску строку вказує на те, що 08.09.2020 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з метою отримати постанову за ч. 7 ст. 121 КУпАП, де у приміщенні суду йому повідомили, що є ще одна постанова за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і в той же день він отримав копію оскаржуваної постанови. Просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та адвокатки Казанцевої Р.Р., які підтримали апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, пояснення свідка ОСОБА_2 , дослідивши зібрані в справі докази, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження постанови підлягає поновленню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку, апеляційний суд бере до уваги наступні факти та обставини.

Так, у матеріалах справи містяться відомості про те, що ОСОБА_1 , в передбачений ч. 1 ст. 285 КУпАП триденний строк, направлена копія оскаржуваної постанови від 04.08.2020. Як убачається із матеріалів справи 06.08.2020 копія постанови направлена ОСОБА_1 на адресу вул. Щедріна, 38/32, проте відомості про її отримання адресатом відсутні. Тому, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про поважність причин пропуску строку на оскарження судового рішення є слушними, такими, що не спростовані наявними у матеріалах справи доказами.

У зв`язку з чим, із метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, у зв`язку з чим, строк на апеляційне оскарження поновлюється.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.

Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження на законну вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.

Так, протоколом про адміністративне правопорушення Серії ДПР18 № 370945 підтверджено, що 21.06.2020 року близько 23год. 58хв., водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Nissan Murano», д/н НОМЕР_1 , у м. Ужгороді по вул. Берчені, 125, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів); від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складений у присутності двох свідків, і що ОСОБА_1 своїми підписами в протоколі підтвердив, - права та обов`язки йому роз`яснено, зі змістом протоколу ознайомлений, внесені до протоколу щодо нього відомості – правильні. (а. с. 1).

З наявних у протоколі про адміністративне правопорушення письмових пояснень, особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 зазначив, що алкоголь не вживав, дихати у пристрій відмовляється, оскільки є загроза захворіти на COVID-19. Вважає, що затримання поліцейськими є неправомірним. (а. с. 1).

З наявних у матеріалах справи письмових пояснень свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 убачається, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «ДРАГЕР» та в лікаря нарколога для визначення стану сп`яніння, проміле. (а. с. 2, 3). Викладені пояснення свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративні правопорушення.

Факти зупинки представниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , відмови останнього від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки та в медичному закладі, - підтверджуються і наявними у матеріалах справи відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) працівників поліції із місця події, які містяться на DVD - диску (а. с. 7).

Розпискою водія ОСОБА_1 підтверджено факт залишення на зберігання транспортного засобу на місці зупинки поліцейськими. (а. с. 6).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що лейтенант поліції ОСОБА_4 та старший лейтенант Черничко С.В. були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Суд також вважає, що підстави не довіряти або сумніватись в правдивості та об`єктивності показів свідків відсутні, оскільки останні були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. Щодо доводів апелянта про те, що затримання поліцейськими було неправомірним, такі спростовуються також поясненнями свідка ОСОБА_5 . Так, свідок ОСОБА_5 стверджує, що поліцейські щодо водія ОСОБА_1 примус не застосовували. 

Доводи апеляційної скарги про те, що на прохання ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я, а працівники поліції відмовили у цьому, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі поясненнями свідків, відеозаписами з нагрудних відеореєстраторів (бодікамер) працівників поліції із місця події, які містяться на DVD – диску. З цих відеоматеріалів убачається, що водій ОСОБА_1 відмовився на пропозицію поліцейського від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про те, що після закінчення оформлення працівниками поліції адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 самостійно прибув у найближчий медичний заклад, де пройшов медичний огляд, що підтверджується відповідним Протоколом, який він просив долучити до матеріалів справи, - апеляційний суд вважає такими, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 на законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення ним вимог передбачених п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, апеляційний суд враховує те, що відповідно до чинного законодавства, водій, у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, або який став учасником ДТП, у разі згоди на проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, повинен пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я у присутності працівників поліції, а не самостійно після складення поліцейськими протоколу за відмову від проходження такого огляду.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними, без задоволення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                        П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,залишити без задоволення. 

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 серпня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан