КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
29 червня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 755/7711/19
 
провадження № 22-ц/824/9248/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.
за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградова А.І.
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
треті особи - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 
 
на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року у складі судді  Гончарука В.П. 
 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив суд визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_4 ,                     ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є батьком ОСОБА_4 ,                   ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач є матір`ю дитини та колишньою дружиною позивача. Шлюб між сторонами у справі розірвано 28 травня 2019 року за рішенням суду.
Указував, що з 12 липня 2018 року позивач фактично сам проживав зі своєю дитиною. 
Зазначав, що у період з 12 липня 2018 року до 09 березня 2019 року проживав з дочкою за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому мати дитини постійно із донькою не проживала, оскільки поїхала до АР Крим.
Зауважував, що 09 березня 2019 року ОСОБА_2 приїхала до дитини та поки позивача не було вдома зібрала деякі речі доньки, медичну документацію та поїхала в невідомому напрямку. При цьому, на зв`язок з позивачем не виходить, уникає спілкування та не повідомляє про місце знаходження дитини. 
На думку позивача, відповідач не може дати належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення та нормальних безпечних умов для здоров`я і проживання доньки. Ситуація, яку своїми діями спровокувала відповідач, негативно впливає на психологічний стан дитини, адже донька позбавлена звичного кола спілкування, місця та умов проживання, улюблених іграшок і звичного режиму дня. 
При цьому, позивач зазначав, що особисто у нього є всі необхідні умови для проживання дитини, адже він є власником Ѕ частини квартири у якій зареєстрований та проживає, а інша частина належить його матері, яка в цій квартирі не зареєстрована та не проживає. Також позивач є власником ј частини іншої квартири, у якій проживає його мати та також є співвласницею цієї квартири. Умови проживання дитини за місцем проживання позивача були обстежені службою у справах дітей і визнані добрими. Позивач вказував, що має постійне місце роботи та стабільний заробіток. 
На підставі викладеного просив вимоги позовної заяви задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 17 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх обставин справи.
В обґрунтування скарги зазначає, що починаючи з народження та по ІНФОРМАЦІЯ_2 дитина постійно проживала за місцем своєї реєстрації разом з позивачем, де ОСОБА_4 було забезпечено належні та обов`язкові умови для проживання.
Зауважує, що дуже любить свою дитину та хоче займатися її вихованням, приймати участь у її житті, розвитку та споглядати її зріст.
Уважає, що визначення місця проживання доньки з батьком якнайкраще забезпечить інтереси дитини, оскільки ОСОБА_1 має власне житло, автомобіль, офіційно працевлаштований, має стабільний заробіток, графік роботи дозволяє останньому забезпечувати розпорядок дня дитини, характеризується позитивно, протипоказань з медичного боку не має, на обліку у нарколога та психолога не перебуває.
Звертає увагу, що дитина дуже любить позивача.
На думку ОСОБА_1 , відсутність у ОСОБА_2 власного житла, автомобіля ставлять під сумнів забезпечення якнайкращих інтересів дитини.
Інші учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити з підстав, наведених у скарзі.
Представник відповідача у судовому засіданні просив скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Треті особи у судове засідання своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахувавши висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 14 липня 2020 року, те, що дитина тривалий час не спілкувалася з батьком та виходячи з найкращих інтересів дитини дійшов висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком.
Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі. 
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що 17 вересня 2010 року сторони у справі зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу.
Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Шлюб між сторонами у справі розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року.
На час розгляду справи дитина ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності позивачеві ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (матері позивача) в рівних долях .
Також, позивачу на праві приватної власності належить ј частина квартири АДРЕСА_2 .
За змістом акту про обстеження умов проживання №30 від 01 березня 2019 року, складеного головним спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, обстеження проведене за заявою позивача та вказано, що умови проживання в кв. АДРЕСА_1 добрі, в тому числі, створені умови для виховання та розвитку дитини.
У судовому засіданні судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 тривалий період часу, понад 1 рік, не спілкувався зі своєю донькою.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 04 вересня 2019 року задоволено скаргу адвоката в інтересах               ОСОБА_2 та зобов`язано уповноважену особу Дніпровського УП вчинити дію, передбачену ст. 214 КПК України, за заявою ОСОБА_2 , зареєстрованою за №58819 від 13 серпня 2019 року.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрована як фізична особа-підприємець.
За змістом копії трудової книжки відповідача, остання на підставі наказу №32-К від 08 квітня 2019 була прийнята на роботу до Дошкільного навчального закладу №599 з                     09 квітня 2019 року .
Відповідно до характеристики на відповідача ОСОБА_2 , за підписом директора ДНЗ №599, відповідач працювала у закладі з 09 квітня 2019 року. В дошкільний заклад прийшла працювати задля дитини, щоб мати право позачергового зарахування. Мати піклувалася щоб дитина соціалізувалася з однолітками. За час зарекомендувала себе відповідальною, сумлінною, ініціативною та дисциплінованою працівницею; відкритою, доброзичливою, порядною та врівноваженою людиною. Не палить, не вживає алкогольних напоїв, уникає конфліктних ситуацій. В колективі користується повагою та авторитетом. Посадові обов`язки виконує сумлінно. Відповідально ставиться до виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання, утримання та піклування за своєю донькою, яка відвідувала ДНЗ №599 з 16 квітня 2019 року, ввічливо спілкується з вихователями, турботливо та ніжно відноситься до своєї дитини.
Зі змісту характеристики на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підписом директора ДНЗ №599, вбачається, що дитина відвідує навчальний заклад з 16 квітня 2019 року. Адаптаційний період відбувається на середньому рівні. Мовлення дитини розвинуте відповідно віку. ОСОБА_6 завжди гарно вдягнена, має охайний вигляд, забезпечена всім необхідним для розвитку, дотримується санітарно-гігієнічних вимог. Аліса - вихована, чуйна, доброзичлива, наполеглива та комунікабельна дитина. Взаємовідносини з дітьми в групі добрі, іде на контакт з однолітками та дорослими закладу. В колективі рухливі ігри грає з задоволенням. На заняттях з фізичної культури, музики та малювання зацікавлена та виконує завдання. Відвідує групові факультативні заняття з англійської мови. Навички розвитку та самообслуговування сформовані відповідно до віку дитини. Дитину до садочка приводить та забирає ОСОБА_2 , яка належно виконує свої материнськи обов`язки, дбає про доньку, створює умови для розвитку та навчання дитини. Мама є активним учасником життя групи. Виконує доручення, приймає участь у виставці дитячих малюнків, поробок, цікавиться життям дитини в садочку її досягненнями, активно цікавиться програмою за якою працює вікова група. Прислуховується до порад педагогів закладу. Стиль виховання ОСОБА_6 матір`ю - демократичний. Стосунки ОСОБА_6 з матір`ю дуже теплі та люблячі: мати турботливо та ніжно відноситься до дитини: ОСОБА_6 прихильна до матері, довіряє їй, з нетерпінням очікує зустрічі з нею. Не виявлено ознак жорсткого ставлення до дитини чи негативного впливу на її особистість.
На даний час відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_3 у 2-х кімнатній квартирі та дана квартира облаштована для проживання малолітньої дитини, у квартирі створені всі належні умови для проживання, що підтверджується актом обстеження умов проживання, від 12 серпня 2019 року.
Висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженим рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 14 липня 2020 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2020 року (справа №755/9828/19) у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання відмовлено та в рамках розгляду даної справи судом досліджувалися умови проживання, виховання та забезпечення малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення набрало законної сили.
Обставини встановлені судовим рішенням у відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Отже, з огляду на те, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між колишнім подружжям, що негативно впливає на життя дитини, ОСОБА_7 тривалий час не проживала з батьком, втративши тісний емоційний зв`язок з останнім, колегія уважає, що суд першої інстанції у якнайкращих інтересах дитини та забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.            
Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд першої інстанції надав першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору.
Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що малолітня донька ОСОБА_7 наразі проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 , яка має самостійний дохід, який є достатнім для матеріального забезпечення дитини, між матір`ю та донькою існує тісний емоційний зв`язок, суд ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, врахувавши, перш за все, інтереси дитини.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками  суду першої  інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.    
Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
            Апеляційну скаргупредставника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3  - залишити без задоволення. 
            Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
             Повне судове рішення складено «29» червня 2021 року.

 
Головуючий                                                                            В.А. Кравець

Судді                                                                                        О.В. Желепа

                                                                                                  О.Ф. Мазурик