Ухвала
 
11 травня 2021 року
м. Київ
справа № 357/8287/19
провадження № 61-6587 ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, на ухвалу Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Андрієнко А. М., Соколової В. В., від 25 березня 2021 року про зупинення провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю агрокомплекс «Узин», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі,
ВСТАНОВИВ :
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області               від 17 листопада 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Олійникова Слобода» відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що наказом Міністерства юстиції України від 15 березня 2018 року № 727/5 рішення державного реєстратора № 25761326 від 02 листопада 2015 року про реєстрацію права оренди за позивачем скасовано як таке, що було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Олійникова Слобода»подало апеляційну скаргу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Олійникова Слобода» на рішення Білоцерківського міськрайонного судуКиївської області від 17 листопада 2020 року.
У лютому 2021 року до апеляційного суду ТОВ «Олійникова Слобода» подало клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі № 357/9440/20 за його позовом щодо визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України                        від 15 березня 2018 року № 727/5, яким, зокрема, було скасовано реєстрацію права оренди ТОВ «Олійникова Слобода» на спірну земельну ділянку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року провадження у цій справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 357/9440/20.
20 квітня 2021 року до Верховного Суду  ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі, апеляційний суд вірно виходив із того, що законність наказу від 15 березня 2018 року, що є предметом розгляду у справі № 357/9440/20, впливає на встановлення факту набуття ТОВ «Олійникова Слобода» права оренди на спірну земельну ділянку, що матиме суттєве значення для цієї справи, так як результати розгляду вказаної справи безпосередньо впливатимуть на вирішення цієї справи.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у вказаній справі на підставі            пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, оскільки існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 357/9440/20. Ця неможливість полягає в тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в зазначеній справі і рішення суду у цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.
Отже, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд безпідставно зупинив провадження у справі, не заслуговують на увагу, оскільки матеріали цієї справи не дають можливість її розглянути по суті.
Аргументи заявника про те, що апеляційний суд не проаналізував предмети позовів у цій справі та у справі № 357/9440/20 є неспроможними, оскільки обставини, які підлягають встановленню при розгляді справи                         № 357/9440/20, можуть вплинути на розгляд цієї справи.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку щодо незаконності і неправильності судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. 
Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Київського апеляційного суду               від 25 березня 2021 року є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ: 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Марценюк Леся Анатоліївна, на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 березня 2021 року про зупинення провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Олійникова Слобода» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю агрокомплекс «Узин», державного реєстратора Малоєрчиківської сільської ради Сквирського району Київської області Ілюшиної Марини Олександрівни, про визнання недійсним договору оренди землі, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та користування і внесення змін до договору оренди землі.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара