УХВАЛА
10 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/4958/19
адміністративне провадження № К/9901/19014/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Усенко Є.А.,
суддів: Гімона М.М.,  Гусака М.Б., 
розглянув матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області, Державної податкової служби України, Полтавської об`єднаної ДПІ Головного управління ДПС у Полтавській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області, про визнання протиправною та скасування вимоги,
У С Т А Н О В И В:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04.11.2020, позов задоволено.
Додатковою постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.
21.05.2021 ОСОБА_1 подав до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 в частині зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з 4500,00 грн. до 1500,00 грн.
Однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 відкрито провадження у цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 також зазначено про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення, яким розглянуто справу по суті.
Тому при оцінці касаційної скарги на предмет допустимості касаційного оскарження додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021, якої вона стосується, слід застосовувати такий же критерій.
У касаційній скарзі позивач наводить довід про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у разі її задоволення з`явиться можливість посилатися на висновки та правові позиції Верховного Суду стосовно тих норм права, які були порушенні апеляційним судом при ухвалені додаткової постанови.
Колегія суддів звертає увагу, що вживання законодавцем слова «фундаментальне» несе змістовне навантаження особливо складного і важливого питання у правозастосуванні. Доводів щодо такої особливої складності чи важливості питання, якого стосується спір у цій справі, позивач не навів.
Доводи про наявність виключних обставин, передбачених підпунктами «б» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України також заявлені без належного обґрунтування та не відповідають правовому навантаженню вище зазначених норм 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Також колегією суддів встановлено, що застосування судом апеляційної інстанції у цій справі статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України  при ухвалені додаткової постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021 відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, викладеному, зокрема, у постановах від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 19.05.2020 у справі № 460/865/19, від 25.02.2020 у справі № 813/1966/18, від 12.09.2019 у справі № 901/350/18. 
Суд апеляційної інстанції при визначені розміру судових витрат на правничу допомогу, на відшкодування яких позивач має право, відповідно до висновку Верховного Суду взяв до уваги складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги та докази, що підтверджують витрати позивача на ці цілі.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Керуючись статтею 248, пунктами 1, 6 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2021.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
У хвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	Є.А. Усенко М.М. Гімон  М.Б. Гусак