ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/496/20                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправною відмову, викладену у листі від 13.09.2019 № 29/Б-520 щодо не призначення та невиплати одноразової грошової допомоги за встановленою ІІ групою інвалідністю, захворювання, пов`язано з проходження служби в поліції;
-          зобов`язати відповідно до Закону України «Про Національну поліції» і Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі, втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4, провести дії по призначенню одноразової грошової допомоги за встановленою ІІ групою інвалідності, захворювання, пов`язано з проходженням служби в поліції та виплатити грошову суму одноразової грошової допомоги, у 90 - кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок чого виплачено одноразову грошову допомогу у 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, однак у подальшому у позивача відбулась зміна групи інвалідності, що на його думку призвело до виникнення у нього права на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, а саме у 90-кратному розмірі прожиткового мінімуму, проте відповідачем протиправно відмовлено у такій виплаті, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, зазначив, що чинними законодавством не передбачено можливість здійснення доплат у разі встановлення інвалідності внаслідок переогляду. Також зазначено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про таку виплату із порушенням строків, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Київській області, викладену у листі від 13.09.2019 № 29/Б-520 щодо не призначення та невиплати одноразової грошової допомоги за встановленою ІІ групою інвалідністю, захворювання, пов`язаного з проходження служби в поліції. Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Київській області повторно розглянути заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової в разі загибелі, втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 № 4, у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Доводи апеляційної скарги за своїм змістом дублюють доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.09.2019 позивач є пенсіонером по інвалідності із відміткою «інвалідність армії».
Як вбачається із виписки до акту МСЕК серії АВ № 0531488 позивачу з 05.12.2018 встановлена ІІІ група інвалідності із відміткою «захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції».
Відповідно до платіжних доручень від 25.03.2019 № 1820 та від 08.04.2019 № 2651 позивачу виплачена одноразова грошова допомога внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності у сумі 134470,00 грн.
Згідно із довідкою до акту МСЕК серії АВ № 0086004 позивачу з 25.06.2019 встановлена ІІ група інвалідності із відміткою «захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції»; ступінь втрати професійної працездатності становить 70%.
На підставі вищенаведеної довідки позивач звернувся до відповідача із вимогою здійснити доплату одноразової грошової допомоги внаслідок зміни групи інвалідності, однак відповідач листом від 13.09.2019 № 29/Б-520 відмовив йому у такій виплаті у зв`язку з відсутністю передбачених на це підстав законом.
Не погоджуючись із вказаною відмовою позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для відмови позивачу у призначені та виплаті грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580) у своїй діяльності поліція керується: Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Спірні правовідносини між сторонами у даній справі щодо порядку та підстав призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі втрати працездатності поліцейського, її розміру регулюються Законом № 580.
Зокрема ст. 97 Закону № 580 визначено, що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) с соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин; смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції; визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті; отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності; отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.
Наказом МВС України № 4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок № 4), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №163/28293, та набрав чинності з 29.02.2016.
Порядком № 4 визначено механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності, тобто Законом № 580.
Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97 - 101 Закону № 580 та реалізуються в порядку та на умовах, визначених Порядком № 4.
Підпунктом «б» п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону № 580 визначено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у п. 4, інвалідності II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Відповідно до ч. 1 ст. 101 Закону № 580 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Згідно з п. 8 Розділу 4 Порядку № 4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Водночас з 14.05.2019 до Порядку № 4 було внесено зміни, зокрема п. 8 Розділу 4 в редакції від 14.05.2019 визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Позивач у 2019 році отримав виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 3 групи інвалідності.
У 2019 році у зв`язку зі зміною групи інвалідності звернувся до відповідача з заявою на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, з урахуванням отриманої суми.
Відповідач, відмовляючи у доплаті у зв`язку зі зміною групи інвалідності вказує, що відповідними змінами встановлено обмеження у праві особи на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Зокрема, внесеними змінами у Порядок №4 виключено можливість отримання особою одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі зміни саме інвалідності.
Судом першої інстанції встановлено, що під час повторного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено II групу інвалідності з 25.06.2019 та 70 % втрати працездатності.
Пункт 8 Порядку № 4 зі змінами згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України № 249 від 05.04.2019, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 414/33385 від 19.04.2019 передбачає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності та більшого відсотку втрати працездатності, яка встановлена позивачу при повторному огляді, вже після вставлення ІІІ групи інвалідності та 60% втрати працездатності.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580 одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі: визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Колегія суддів дійшла висновку, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
У разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у позивача виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів вказує, що редакція пункту 8 Порядку № 4 на момент первинного огляду позивача та при повторному огляді відрізнялася, проте право позивача на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності та більшого відсотку втрати працездатності не скасовано, адже у нього при повторному огляді змінилась не лише група інвалідності, а і збільшився відсоток втрати працездатності.
Посилання апелянта на пропуск позивачем шестимісячного строку, який обраховується від дня звільнення до дня повторного огляду, колегія суддів не приймає, оскільки п. 3 ч. 1 ст. 97 Закону № 580 визначає шестимісячний строк для первинного встановлення інвалідності чи відсотка втрати працездатності, натомість Порядок № 4 уточнює право особи на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі при наявності відповідних обставин.
Крім того, редакція Порядку №4, яка була чинною на момент первинного огляду позивача, наділила його правом отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку, якщо протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності.
При цьому, із виписки до акту МСЕК серії АВ № 0531488 позивачу з 05.12.2018 встановлена ІІІ група інвалідності із відміткою «захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції», а згідно із довідкою до акту МСЕК серії АВ № 0086004 позивачу з 25.06.2019 встановлена ІІ група інвалідності із відміткою «захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції»; ступінь втрати професійної працездатності становить 70%.
Таким чином, між первинним встановленням інвалідності та повторним оглядом, за результатом якого встановлено вищу групу інвалідності та більший відсоток втрати працездатності минуло трохи більше шести місяців.
Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В силу ст. 58 Конституції України п. 8 розділу IV Порядку № 4, який набрав законної сили з 05.04.2019, на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки дана зміна розповсюджується на правовідносини, які виникнуть вперше після 05.04.2019.
Відповідно до п. 1 розділу ІV Порядку № 4 у місячний строк з дня реєстрації документів, зазначених у п. 4, 5 розділу ІІІ, фінансові підрозділи готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, за встановленою формою (додаток 2).
Однак, за результатами розгляду заяви позивача про виплату одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності, з доданими до неї документами, відповідачем, у порушення вимог Порядку № 4, відповідного висновку складено не було.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення відповідача, викладеного у листі від 13.09.2019 щодо відмови у виплаті різниці у виплаті одноразової грошової допомоги для позивача підлягають задоволенню.
Враховуючи дослідженні під час розгляду справи обставини та докази, вони свідчать про відсутність підстав для відмови позивачу у призначені та виплаті грошової допомоги. Разом з тим, оскільки відповідач не склав висновку при розгляді звернення позивача, суд першої інстанції вірно вказав, що відповідачем порушено вимоги Порядку № 4, а тому, необхідно зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням 25.06.2019 II групи інвалідності, з урахуванням висновків суду.
Колегія суддів наголошує, що апеляційна скарга відповідача повністю дублює відзив на позовну заяву, тобто в ній не наведено норм законодавства, які порушені чи не враховані судом першої інстанції, не спростовано викладену у рішенні суду правову позицію та не спростовано доводів позивача, які стали підставою для задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 18.06.2021.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна