Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 177/596/20-ц
провадження № 61-704св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - Глеюватська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - Прокуратура Дніпропетровської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня     2020 року у складі судді Строгової Г. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У травні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (далі - Глеюватська сільська рада) про визнання права на земельну частку (пай).
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 18 липня 1994 року її, як ОСОБА_2 - дошлюбне прізвище, прийнято на роботу телятницею в радгосп                 ім. Т. Г. Шевченка, на базі якого, відповідно до нормативних актів, створилось колективне сільськогосподарське товариство ім. Т. Г. Шевченка (далі - КСП ім. Т. Г. Шевченка) на території Орджонікідзенської (Шевченківської) сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Вона працювала в колгоспі та була його членом із 18 липня 1994 року по 30 жовтня 1996 року.Рішенням Орджонікідзенської сільської ради від 16 жовтня 1995 року у колективну власність КСП ім. Т. Г. Шевченка передано 6081,2 га земель для забезпечення громадян, членів КСП, земельними частками (паями) відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 току за № 720/95. До державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Т. Г. Шевченка від 15 лютого 1996 року серії І-ДП № 000002, доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства для одержання земельного паю. У цей список вона внесена та її прізвище значиться за № 305, але прізвище вказане з помилкою замість « ОСОБА_2 » вказано « ОСОБА_2 ». Про те, що її прізвище у списку до державного акта на право колективної власності зазначено неправильно, вона дізналася лише у 2020 році від представника СФГ ім. Т. Г. Шевченка. Вважає, що оскільки вона була членом КСП ім. Т. Г. Шевченка, то має право на земельну частку (пай) відповідно до вимог закону.
 
Посилаючись на викладене, позивач просила поновити їй пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права та визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 4,47 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, визначеної для членів КСП ім. Т. Г. Шевченка.
 
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай), розміром 4,47 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, визначеної для членів КСП ім. Т. Г. Шевченка.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на земельну частку (пай), але у зв`язку із відсутністю сертифікату на право на земельну частку (пай), не може належним чином підтвердитисвоє право на неї, оформити правовстановлюючі документи, та реалізувати своє право, оскільки у списку до державного акта її прізвище записано з помилкою.
 
У вересні 2020 року керівник Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до суду із апеляційною скаргою.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновком про те, що позивач має право на земельну частку (пай), як член колишнього КСП ім. Т. Г. Шевченка, яка значиться під порядковим номером НОМЕР_1 під прізвищем « ОСОБА_2 » у списку громадян - членів КСП ім. Т. Г. Шевченка, який є додатком до державного акта на право колективної власності на землю, серії І-ДП    № 000002, зареєстрованого 15 лютого 1996 року за № 5 та про те, шо зазначення прізвища позивача у додатку 1 до державного акта є список громадян членів КСП      ім. Т. Г. Шевченка, як «ОСОБА_2» замість правильного « ОСОБА_2 », є помилковим. Про те, що прізвище позивача у списки до державного акта на право колективної власності помилково внесено як « ОСОБА_2 », вона дізналася у травні 2020 року, що підтверджується довідкою Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області про надання інформації від 21 квітня 2020 року б/н.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У січні 2021 року заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня 2020року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У своїй касаційній скарзі вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 629/4031/15 (провадження           № 61-39322св18), від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження         № 61-7892св18), від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц (провадження       № 61-4320св18), від 25 квітня 2018 року у справі № 625/82/17-ц (провадження             № 61-1496св17). Зазначив, що порушення встановленого законодавством порядку набуття прав на землю завдає значної шкоди інтересам громади, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає значної шкоди інтересам як держави, так і окремих громадян. Обставини про те, що позивач не була членом КСП ім. Т. Г. Шевченка додатково підтверджуються також тим, що вона не отримувала сертифікат на земельну частку (пай).  
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
10 березня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Обставини встановлені судами 
 
Із 18 липня 1994 року по 11 листопада 1996 року позивач працювала у радгоспі          ім. Т. Г. Шевченка телятницею, що підтверджується записами у трудовій книжці.
 
З моменту укладення шлюбу - 13 січня 1995 року, позивач змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».
 
16 жовтня 1995 року Орджонікідзевською сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області прийнято рішення, про передачу у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «імені Шевченка» земель для ведення сільськогосподарського виробництва, на підставі якого 16 жовтня 1995 року КСП ім. Т. Г. Шевченка видано державний акт на право колективної власності на землю І-ДП № 000002, згідно з яким Орджонікідзевською сільською радою народних депутатів Криворізького району Дніпропетровської області передано КСП ім. Т. Г. Шевченка у колективну власність землю для ведення сільськогосподарського виробництва.
 
Додатком 1 до державного акта є список громадян членів КСП ім. Т. Г. Шевченка в якому позивач значиться за № 305 під прізвищем « ОСОБА_2 ».
 
Відповідно до архівної довідки від 02 квітня 2020 року № 396, виданою                             КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, 18 липня        1994 року ОСОБА_2 прийнято на роботу телятницею до радгоспу ім. Шевченка, та 30 жовтня 1996 року звільнено ОСОБА_2 , у той час як в архівній довідці                  від 23 червня 2020 року № 640, виданої КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, зазначено, що ОСОБА_2 не значиться в наказах особового складу, розрахункових відомостях нарахування заробітної плати постійних, тимчасових, сезонних працівників КСП ім. Т. Г. Шевченка.
 
Про те, що прізвище позивача у списки до державного акта на право колективної власності помилково внесено, як «ОСОБА_2», позивач дізналася у 2020 році від СФГ ім. Т. Г. Шевченка.
 
З питання отримання сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач звернулася з листом до Глеюватської сільської ради, але 09 квітня 2020 року отримала відповідь, в якій зазначено, що видача сертифікатів не належить до повноважень сільської ради та для вирішення даного питання рекомендовано звернутись до суду.
 
У судовому засіданні суду першої інстанції досліджено копію державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Т. Г. Шевченка серії І-ДП №000002, зареєстрованого 15 лютого 1996 року за № 5 із додатками до нього, а саме списками громадян - членів КСП ім. Т. Г. Шевченка, де ОСОБА_2 - значиться під порядковим № 305 у списку громадян - членів КСП ім. Т. Г. Шевченка, що додається до державного акта.
 
Згідно з листом відділу у Криворізькому районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08 травня 2020 року № С -50\0-0.22-59\135-20, розмір земельної частки (паю) по колишньому КСП ім. Т. Г. Шевченка, становить 4,47 умовних кадастрових гектарів, а вартість, станом на 01 січня            2020 року складає 30 251,00 грн за 1 га.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
 
Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
 
У пункті 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
 
Статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3)одержання КСП цього акту.
 
Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Установивши, що у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства для одержання земельного паю до державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Т. Г. Шевченка від 15 лютого 1996 року серії   І-ДП №000002, під № 305 внесено « ОСОБА_2 », яка згідно з архівною довідкою   від 23 червня 2020 року № 640, виданою КУ «Криворізький районний трудовий архів» Дніпропетровської області, не значиться в наказах особового складу КСП                     ім. Т. Г. Шевченка, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 , оскільки на підставі наданих нею доказів саме вона працювала в колгоспі та була його членом з 18 липня 1994 року по 30 жовтня 1996 року, а її прізвище помилково зазначено замість « ОСОБА_2 » - « ОСОБА_2 ».
 
Таким чином, враховуючи те, що позивач не може реалізувати своє право на отримання сертифікату на земельну частку (пай) через неправильне написання її прізвища у додатку до державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Т. Г. Шевченка, суди дійшли правильного висновку про наявність порушених прав ОСОБА_2 , які підлягають захисту шляхом визнання за нею права на земельну частку (пай).
 
У своїй касаційній скарзі заявник стверджує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не урахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 629/4031/15 (провадження № 61-39322св18), від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18), від 26 червня 2018 року у справі       № 599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), від 25 квітня 2018 року у справі        № 625/82/17-ц (провадження № 61-1496св17).
 
Відповідно до стаття 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
 
Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.
 
При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.
 
У постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі № 629/4031/15 (провадження № 61-39322св18) зроблений висновок про те, що встановивши, що станом на 05 січня 1996 року (дату отримання КСП ім. Свердлова державного акта на право колективної власності на землю) ОСОБА_7 не працював в колгоспі та не був його членом, апеляційний суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_7 відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», не набув право на земельну частку (пай).
 
У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18) зроблений висновок про те, що вирішуючи вказаний спір, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_8 права власності на земельну частку (пай), встановивши, що його не було включено до списків осіб - членів КСП «Новий побут», що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай). Правильним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв. Разом з цим, вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.
 
У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18) зроблений висновок про те, що оскільки на день видачі СС «Гаї» державного акта на право колективної власності на землю від 23 січня     1997 року ОСОБА_9 не був членом указаної селянської спілки, оскільки помер        ІНФОРМАЦІЯ_1 , суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що останній не набув права власності на спірну земельну частку (пай), у зв`язку із чим указану земельну частку (пай) не можна вважати частиною спадкового майна померлого, а позов ОСОБА_10 задоволенню не підлягає.
 
У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 625/82/17-ц (провадження № 61-1496св17), суд зробив висновок про відсутність підстав вважати, що у ОСОБА_11 виникло право на земельну частку (пай), оскільки він не був членом КСП «Кисівське».
 
Отже, зазначена підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження, під час перегляду справи в межах доводів касаційної скарги прокурора, оскількиВерховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що суди, у справі, що переглядається не урахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, оскільки у цих постановах, та у справі, що є предметом перегляду, встановлено різні фактичні обставини. 
 
Суди встановили, що ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_2 ) була членом КСП                      ім. Т. Г. Шевченка, а її прізвище внесено до списку одержання громадянами - членами колективного сільськогосподарського підприємства земельної частки (паю) з помилкою, оскільки особа з прізвищем « ОСОБА_2 » не працювала в КСП             ім. Т. Г. Шевченка. Таким чином, обставини справ, що наведені прокурором в обґрунтування доводів його касаційної скарги про неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відрізняються від обставин, встановлених у цій справі.
 
Інші доводи касаційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду та встановлення нових обставин, які не були встановлені судами попередніх інстанцій. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.
 
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, арішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.
 
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 червня    2020року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                              Г. І. Усик