Справа № 465/7432/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/3618/20                Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:64

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Івасюти М.В.
з участю: представника  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – Фельпеля І.І.,
ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2016 року Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: ЛКП «Вулецьке» про виселення зі службового житлового приміщення та зняття з реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління Держприкордонслужби України протокол № 3 від 17.09.2004 року ОСОБА_1 на склад сім`ї з трьох чоловік (він, дружина, ОСОБА_3 , та син, ОСОБА_2 ) забезпечений службовим житловим приміщенням, а саме двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 30,3 кв.м. про що 30 червня 2004 року видано ордер № 000324 на всіх членів сім`ї. Стверджує, що 2 жовтня 2011 року відповідач вибув для подальшого проходження служби до Східного регіонального управління Держприкордонслужби м. Харків на підставі наказу Голови Державної прикордонної служби України № 467-ос від 15.09.2011 року. ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я Західного регіонального управління Держприкордонслужби України про розгляд питання про зняття з квартири АДРЕСА_1 статусу «службова», однак в задоволенні заяви йому було відмовлено, оскільки в результаті зібраних документів з попередніх місць проходження військової служби ОСОБА_1 вже отримував житло, а саме, трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 у 1991 році та однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , яких до фонду Міністерства оборони України не здавав. Зазначає про те, що військовослужбовцям та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Покликається на те, що відповідачі неодноразово повідомлялися про необхідність здачі службової квартири за попереднім місцем служби у місті Львові, однак ця вимога ним не виконана. З наведених підстав позивач просить виселити зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зняти з реєстраційного обліку місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2020 року у задоволенні позову ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відмовлено.
Рішення суду оскаржило ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_1 ), в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що суд першої інстанції дійшов до невірного висновку про застосування строку позовної давності до даних правовідносин, оскільки судом не ставилося на розгляд питання про дотримання строку звернення з позовом, а відповідачі не висловлювали свою думку з цього приводу. Зазначає, що особливістю користування службовим житлом на підставі службового ордеру є те, що володільцем такого житла залишається його власник, а особа, що користується даним житлом зобов`язана звільнити його після припинення правовідносин з роботодавцем. Вказує, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення. Вважає, відповідачі зобов`язані були звільнити службове житло після переміщення ОСОБА_1 для подальшого проходження військової служби до Східного регіонального управління Держприкордонслужби України, однак ними не звільнено спірну квартиру, незважаючи на те, що ОСОБА_1 був забезпечений житлом за попереднім місцем проходження військової служби. Звертає увагу суду на те, що є необхідність у виселенні відповідачів, оскільки існує черга працівників, які можуть претендувати на заселення у службове житло З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – Фельпеля І.І.на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з підставності позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), однак у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності відмовив у задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 118 ЖК України службові приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього. 
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно із статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Порядок забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей жилими приміщеннями визначаються постановою Кабінету Міністрів України, зокрема, постановою від 03.08.2006 року №1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», Інструкцією про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиці України 11.01.2008 р. за №16/14707
Військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями (п.7 Порядку).
У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові жилі приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачене законодавством (п.19 Порядку).
У відповідності до вимог пункту 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок), військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Згідно з пунктами 2.1, 2.6 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиці України 11.01.2008 р. за №16/14707 військовослужбовцям та членам їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них за місцем проходження служби житла надаються службові житлові приміщення на час виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби за місцем проходження ними військової служби за рішенням начальника органу Державної прикордонної служби за погодженням з Адміністрацією Держприкордонслужби України.
Відповідно до пункту 2.12 Інструкції службове житлове приміщення надається військовослужбовцю на всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, у тому числі на дружину (чоловіка) і неповнолітніх дітей, які проживають окремо від військовослужбовця в цьому або іншому населеному пункті.
Згідно з пунктами 2.15, 2.16 Інструкції наймач службового житлового приміщення має проживати в ньому разом з членами своєї сім`ї.
Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 житловою площею 30.3 кв.м 10 серпня 2004 року згідно акту прийому-передачі квартири від « ОСОБА_7 » ТзОВ «Карпатбудстиль» передана «Пайовик: Західному регіональному управлінню Держприкордонслужби України».
Під час проходження військової служби у Західному регіональному управлінні (військова частина НОМЕР_1 ) м. Львів, ОСОБА_1 за результатами розгляду його рапорту від 02.08.2003р., був зарахований на квартирний облік для отримання житлової площі в м. Львові зі складом сім`ї три особи, що стверджується протоколом спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління ДПСУ № 1 від 30.04.2011р.
За вказаним місцем проходження служби на склад сім`ї з трьох осіб: ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_3 , син ОСОБА_2 рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління Держприкордонслужби України протокол № 3 від 17.09.2004 року ОСОБА_1 був забезпечений службовий житловим приміщенням, а саме, двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 , житловою площею 30,3 кв.м. 
Розпорядженням Личаківської районної адміністрації № 2002 від 30 грудня 2004 року зазначену службову квартиру закріплено за ОСОБА_1 та вищезазначеними членами його сім`ї, і 30 грудня 2004 року видано службовий ордер № 000324 на всіх членів сім`ї.
Судом також встановлено, що 2 жовтня 2011 року ОСОБА_1 фактично вибув з м. Львова для подальшого проходження військової служби до Східного регіонального управлінню Держприкордонслужби м. Харків на підставі наказу Голови Державно прикордонної служби України від 15.09.2011 року №467-ос, у зв`язку з чим рішенням спільного засідання командування та житлової комісії Львівського гарнізону Західного регіонального управління Державно прикордонної служби України /протокол № 8 від 15.11.2011 року/ сім`я ОСОБА_1 знята з квартирного обліку.
Відповідно до пункту 2.21 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 20.12.2007 року №1040, зареєстрованого в Міністерстві юстиці України 11.01.2008 р. за №16/14707 у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 та члени його сім`ї, відповідачі у справі, службову квартиру АДРЕСА_1 не здали у відповідності до вимог вищезгаданої Інструкції…., а 26.12.2011 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом на ім`я начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про розгляд питання про зняття з квартири за адресою: АДРЕСА_4 , статусу «службова».
Рішенням спільного засідання командування та Львівської загально - гарнізонної житлової комісії Західного регіонального управління Держави прикордонної служби України протокол № 3 від 26.04.2012 року відмовлено в знятті статусу службова із вищезазначеної квартири, так як в результаті зібраних документів з попередніх місць проходження військової служби - ОСОБА_1 вже отримував в житло під час проходження військової службі трикімнатної квартири АДРЕСА_2 у 1991 році, та однокімнатної квартири АДРЕСА_3 у 1997 році. 
Як вбачається з довідки про склад сім`ї та реєстрацію № 833 від 21.12.16 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 6 осіб: ОСОБА_1 основний квартиронаймач, зареєстрований 13.01.05р., ОСОБА_2 – син, який зареєстрований 13.01.05р., ОСОБА_3 – дружина, яка зареєстрована 13.01.05р., ОСОБА_4 – невістка, яка зареєстрована 23.10.12р., ОСОБА_5 2009 р.н. – онук, який зареєстрований 23.10.12р., ОСОБА_6 2012 р.н. – онука, яка зареєстрована 23.10.12р.
Судом першої інстанції встановлено, що Західним регіональним управлінням ОСОБА_1 було відмовлено в наданні дозволу на реєстрацію сім`ї ОСОБА_2 , сина ОСОБА_1 , на службову житлову площу, двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Матеріалами справи безспірно підтверджується, що позивач неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про необхідність звільнення службової квартири за попереднім місцем проходження служби м. Львові, протягом проходження ним військової служби в м. Харкові, а саме: листом від 10.07.2012 року №614/4606, листом від 30.08.2012 року № 614/5688, лист від 20.11.12 року 614/Б-19, а також і після звільнення з військової служби – 10.10.2014 року наказ №313-ос, однак квартира ним не здана, сім`я ОСОБА_1 і надалі користується спірною квартирою, що відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не заперечувалося.
Зважаючи на те, що відповідачі добровільно не звільнили службову квартиру АДРЕСА_1 , Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про їх виселення та зняття з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбачених законом.
У разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові жилі приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачене законодавством (п.19 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями»).
Статтею 124 ЖК УРСР передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з числа членів колгоспі або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.
Стаття 125 ЖК України передбачає перелік осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого житла. 
З витягу з наказу начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України №424-ос від 07.11.2014 року, з довідки Галицько- Франківського об`єднаного районного військового комісаріату від 09.02.2019 року, з витягу з послужного списку про проходження військової служби генерал – майором ОСОБА_1 , вбачається, що він проходив військову службу в Збройних Силах України з 04.11.1973 року до 09.11.2014 року, вислуга років - 41 рік, більше 10 років проходив службу у підрозділах Державної прикордонної служби України. 
Довідкою обласної МСЕК №3 серії 12ААА №352049, виданою 19.05.2016 року, безспірно підтверджується, що ОСОБА_1 є інвалідом 11 групи, захворювання пов`язане з проходженням військової служби, довідка видана безтерміново. 
Пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , серія НОМЕР_3 , виданим 30.11.2016 року ОСОБА_1 підтверджується вид пенсії: за вислугу років, інвалід 11 групи, інвалід армії ДПС України.
З наказу начальника Східного регіонального управління ДПС України №424-ос від 07.11.2014 року звільнений в запас Збройних Сил України за статтею 26 ч. 8 п.1 підпункту «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
А відтак, з врахуванням положень ст. 125 ЖК України, ОСОБА_1 , не підлягає виселенню зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Не підлягають виселенню зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого іншого жилого приміщення члени сім`ї ОСОБА_1 , оскільки право членів сім`ї ОСОБА_1 користуватися цим службовим житловим приміщенням існує за наявності у самого ОСОБА_1 права користування цим житлом, тобто, права членів сім`ї на користування спірною квартирою є похідними від права самого ОСОБА_1 .
Позовні вимоги ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) не можуть бути задоволені і з тих підстав, що задоволенням позовних вимог про виселення та зняття з реєстрації місця проживання порушуються права, свободи та інтереси інших осіб, зокрема, неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають і зареєстровані у спірній квартирі, однак органи опіки та піклування, участь якого з огляду на те, що судом розглядався спір щодо прав, законних інтересів неповнолітніх дітей на проживання у спірній квартирі, є обов`язковою, до участі у розгляді справи не залучався.
Покликання апелянта на п. 2.21 Інструкції….,відповідно до якого у разі переміщення військовослужбовців по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню у двомісячний термін з дня видання наказу про виключення із списків особового складу органу Державної прикордонної служби, як на підставу для задоволення позову про виселення сім`ї ОСОБА_1 , пред`явленого 28.12.2016 року, який відповідно до наказу начальника Східного регіонального управління ДПС України №424-ос від 07.11.2014 року звільнений в запас Збройних Сил України за статтею 26 ч. 8 п.1 підпункту «б» (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене. 
А відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідачів зі службової квартири АДРЕСА_1 , а відтак відмовляє у задоволенні цих вимог  ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про виселення відповідачів, то не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку місця проживання відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 .
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – задовольнити частково.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 жовтня 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про виселення зі службової квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та зняття з реєстраційного обліку місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 24.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.