Дата документу 30.04.2021 Справа № 334/7454/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/7454/18                        Головуючий у 1-й інстанції: Турбіна Т.Ф. 
Провадження №22-ц/807/1217/21                 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
30 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді - доповідача  суддів:	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексації аліментів, пені за несвоєчасну сплату аліментів, -
В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення індексації аліментів, пені за несвоєчасну сплату аліментів.
Свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтувала тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000, 00 гривень (1000,00 грн на кожну дитину), щомісяця з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, до зміни матеріального стану сторін.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року вказане рішення залишено без змін.

З метою виконання рішення, Ленінським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист, який ОСОБА_2 пред`явила до примусового виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та 11 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Хоча ОСОБА_1 сплачував аліменти в добровільному порядку, однак не здійснював індексації призначених судом в твердій грошовій сумі аліментів та сплачував аліменти лише в розмірі 2 000,00 гривень, без урахування індексу інфляції, що суперечить законодавству та рішенню Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року. В результаті чого склалася заборгованість за аліментами станом на 08 жовтня 2018 року в розмірі 40 756,66 грн.

Враховуючи, що дочці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 18 років, ОСОБА_2 в позові ставить питання про сплату заборгованості на сина ОСОБА_3 у повному обсязі, а на дочку ОСОБА_4 лише до досягнення нею повноліття. 

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, за несвоєчасно сплачені аліменти розмір пені, яку повинен сплатити ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , складає 40756,66 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40756,66 грн заборгованості зі сплати аліментів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 40756,66 грн пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення індексації аліментів, пені за несвоєчасну сплату аліментів, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 індексацію аліментів у розмірі 35776.46 грн.

В задоволенні інших позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу,  в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального правата неправильне застосування норм матеріального права, проситьскасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції частково задовольняючи позов не взяв до уваги, що відповідач не може сплачувати суму індексації аліментів, оскільки дохід ОСОБА_1 буде становити менше прожиткового мінімуму, який гарантований державою, у зв`язку з чим вважає ухвалене судове рішення про стягнення індексації аліментів незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 , адвокат Святюк Г.О., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 81 513,32 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції переглядається рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення індексації аліментів. В частині відмовлених позовних вимог судове рішення не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 рішення суду про стягнення аліментів виконував добровільно і регулярно перераховував суму аліментів у визначеному судом розмірі, однак без суми індексації, та враховуючи положення ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми індексації аліментів. Крім того, враховуючи, що пеня підлягає нарахуванню відповідно до вимог ст. 196 СК України на заборгованість по аліментам, а не на суму індексації, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у цій частині.

З висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 26 серпня 1994 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який припинено з грудня 2013 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000, 00 грн щомісяця з урахуванням індексації відповідно до закону, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30 травня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття, до зміни матеріального стану сторін. (а.с. 10-11).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 04 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 рокуу цій справі залишено без змін. (а.с.12-15).

Виконавчий лист з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 пред`явила до примусового виконання до Дніпровського віділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області та 11 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження №45398389. (а.с. 18).

Копіями квитанцій, долученими до матеріалів справи, підтверджено факт добровільного і регулярного перерахування аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , у визначеному судом розмірі, без суми індексації. (а.с. 58-114).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частина друга статті 184 СК України передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України "Про індексацію грошових доходів населення". 
У частині першій статті 2 цього Закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 06 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Частиною першою статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"(у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"у частині першій статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"величину "101" замінено величиною "103".

Таким чином, з правового аналізу статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"слідує, що індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 101 відсотки до 24 грудня 2015 року, з 24 грудня 2015 року така індексація проводиться у разі перевищення 103 відсотки.

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року, на ОСОБА_1 покладено зобов`язання сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000, 00 грн щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 30 травня 2014 року і до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 та на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1000,00 грн щомісяця з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 30 травня 2014 року і до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 індексації розміру аліментів, за період з часу присудження аліментів, тобто з 30 травня 2014 року і до набрання чинності Законом №1368-VIII, розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі підлягав індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка застосовується до спірних правовідносин за аналогією закону на підставі ст. 8 ЦПК України, а починаючи з 12 червня 2016 року згідно із внесеними до зазначеного Закону, змінами.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 17 липня 2003 року № 1078, зі змінами (далі - Порядок).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Сума індексації визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%.

Відповідно до п. 10-4 Порядку (із змінами) визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 % грошового доходу платника аліментів.

Встановивши, що до 01 січня 2016 року індекс інфляції за період прострочення заборгованості становив 101 %, а з 01 січня 2016 року - 103 %, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що сума індексації нарахованих на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2014 року аліментів, за період з червня 2014 року по жовтень 2018 року становить 35776,46 грн (5084.46 +30692.00).

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий позивачем розрахунок індексації аліментів за період з червня 2014 року по жовтень 2018 року виконаний відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення щодо обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та обчислення суми індексації, з урахуванням величини індексів інфляції за даними Державної служби статистики та у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, однак є невірним, оскільки здійснений без урахування того, що відповідач зобов`язаний був сплачувати аліменти на двох дітей у сумі 2000 грн з часу присудження і до 27.10.2015 року, а після досягнення старшою дитиною повноліття - у сумі 1000 грн.
Отже, з урахуванням коефіцієнта індексації, наведеного у розрахунку та обчисленого відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 17 липня 2003 року № 1078, суми аліментів, яка підлягала стягненню (2000,00 грн.), та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1218,00 грн. з вересня 2014 року по серпень 2015 року, та 1378,00 грн. з вересня 2015 по жовтень 2015 року), сума індексації за період з 30.05.2014 по 27.10.2015 становить за вказаний період - 5084,46 грн. 
З урахуванням коефіцієнта індексації, наведеного у розрахунку, суми аліментів, яка підлягала стягненню (1000,00 грн.), та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сума індексації за період з листопада 2015 року по жовтень 2018 року становить- 30692,00 грн. 
Отже, сума індексації аліментів за весь період стягнення становить 35776,46 грн. (5084,46 грн. + 30692,00 грн.). 
      Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону. 
Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не спростовано розрахунок індексації аліментів, який надано позивачем та обґрунтовано викладений в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд..
Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для нарахування індексації аліментів, оскільки розмір аліментів разом із сумою індексації перевищує 50% його грошового доходу та після сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей в нього залишається сума, менша за прожитковий мінімум для працездатних осіб, гарантований Конституцією України, колегією суддів не беруться до уваги, оскільки належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про розмір доходів ОСОБА_1 за вказаний період, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції ним не надано, що є його процесуальним обов`язком відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України.

Напроти, в ході розгляду справи судом встановлено, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 2001 зареєстрований як фізична особа - підприємець, основний вид діяльності - спеціалізована медична практика (а.с.31-37). 

Довідка Вознесенівського управління у місті Запоріжжі Головного управління ДФС у Запорізькій області від 16 листопада 2018 року містить відомості про обсяг доходу ОСОБА_1 за 2017 рік та десять місяців 2018 року. Відомості за 2018 рік є довідковими і не остаточними.
Інформація, надана Вознесенівським управлінням у місті Запоріжжі Головного управління ДФС у Запорізькій області у листі від 27 листопада 2018 року, стосується розміру сплачених ОСОБА_1 податків і соціальних внесків, однак не є беззаперечним доказом його доходів. 
        Колегія суддів враховує,  що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.07.2014 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей було встановлено, що "відповідач окрім офіційного доходу має ще приватний кабінет, в якому постійно працює та має постійний дохід". Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04.09.2014, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін, були відхилені доводи відповідача щодо скрутного матеріального становища, оскільки крім іншого було встановлено, що відповідач являється співвласником рухомого і нерухомого майна, депозитних рахунків тощо. 
Крім того, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання матері та рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.08.2019 року у цій справі, яким позов задоволено і стягнуто з ОСОБА_1 на утримання матері ОСОБА_5 аліменти у розмірі 800,00 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 03.08.2016 і довічно, ОСОБА_1 визнав позов і ту обставину, що з урахуванням аліментів, які він сплачує на утримання дітей, він має можливість надавати матеріальну допомогу і на утримання матері, погоджується сплачувати аліменти у розмірі 800,00 грн щомісячно, з індексацією відповідно до закону. 
       Таким чином, встановлені судом обставини дають підстави не обмежуватися розміром доходу платника аліментів у зв`язку з встановленням наявності у нього витрат, що перевищують заявлений ним заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. 
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Отже, ураховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову про стягнення індексації аліментів у розмірі 35776.46 грн у зв`язку із доведеністю позивачкою заявлених нею зазначених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, які знайшли обґрунтовану оцінку у мотивувальній частині рішення, та переважно зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, перевірені під час апеляційного перегляду, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм цивільного законодавства України, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи ("Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення індексації аліментів у розмірі 35776.46 грн без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в цій частині - без змін.
Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2020 року у цій справі, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова складена 30 квітня 2021 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С. 	Маловічко С.В.