ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

19 квітня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/1264/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 року 
по справі №915/1264/20
за позовом Міського комунального підприємства “Миколаївводоканал”
до Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України
про стягнення коштів в сумі 102 652, 37 грн.
(суддя першої інстанції: Олейняш Е.М., дата та місце ухвалення рішення: 16.12.2020, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

В жовтні 2020 року Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» (далі – МКП «Миколаївводоканал») звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України (далі – Миколаївська митниця ДФС) заборгованість у сумі 102 652, 37 грн.
Підставою позову позивачем зазначено, що між МКП «Миколаївводоканал» та Миколаївською митницею ДФС України укладено договір на централізоване водопостачання та водовідведення № Ю/592/2 від 09.01.2019 року. Позивач зазначає, що під час здійснення працівниками позивача зняття показань лічильника води та обстеження водопровідної мережі відповідача було виявлено порушення цілісності деталі пломбування обвідної лінії водомірного вузла, про що складено акт від 05.11.2019 року № 00024.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, ст. 104, 526, 549, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 193, 217, 218, 230, 232 ГК України та умовами договору.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 по даній справі позов задоволено, стягнуто з Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на користь МКП «Миколаївводоканал» 89526,06 грн. заборгованості, 890, 82 грн. інфляційних втрат, 2 025, 34 грн. 3 % річних, 10 210, 15 грн. пені.
З огляду на наявні в матеріалах справи документи, у зв`язку з відсутністю доказів оскарження рішення комісії, місцевий господарський дійшов висновку про обґрунтованість, підставність та задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 89 526, 06 грн. заборгованості.
Крім того, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, 3% річних та інфляційних, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про задоволення позовних вимог МКП «Миколаївводоканал» про стягнення з відповідача 890, 82 грн. інфляційних втрат, 2 025, 34 грн. 3 % річних, 10 210, 15 грн. пені.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Миколаївська митниця ДФС звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 скасувати та прийняте нове – про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідач вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Миколаївська митниця ДФС вважає Акт №00024 від 05.11.2019 нікчемним, оскільки він складений з чисельними порушеннями, містить недостовірні відомості, та не створює жодних правових наслідків, крім тих, що прямо випливають з його нікчемності. Зокрема, відповідач вказує, що споживачем у вказаному Акті зазначена «Миколаївська митниця», однак такої установи за адресою вул. Московська, 57-а не існує, за вказаною адресою знаходиться «Миколаївська митниця ДФС».
Крім того, вказаний Акт містить незрозумілу заштриховану інформацію щодо строку усунення порушень, а також відомостей про прилад та якість виправлення, коли і ким були зроблені ці виправлення.
Також в Акті не зазначено хто такий Сєдов Ю.Ю. споживач або представник споживача та взагалі не встановлено чи може Сєдов Ю.Ю. представляти інтереси споживача; представники МКП «Миколаївводоканал» не перевірили наявність службового посвідчення у Сєдова Ю.Ю. або інших документів, які посвідчують особу відповідно до вимог чинного законодавства, а також не долучили його копії до акту, про що свідчить незаповнена графа 9 Акту.
Митниця ДФС вважає, що Акт №00024 від 05.11.2019 «Про порушення вимог законодавства у сфері питного водопостачання» та протокол №124 від 15.11.2019 повинні бути скасовані через їх нікчемність. Вказані документи на думку відповідача не можуть вважатися належними доказами в суді, вони не створюють жодних правових наслідків для споживача. Крім того, рахунок від 15.11.2019, що був сформований на підставі нікчемного протоколу №124 від 15.11.2019 також не може бути дійсним та прийнятий як належний доказ судом.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 апеляційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 по справі №915/1264/20 залишено без руху.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 по справі №915/1264/20, вирішено розглядати апеляційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 по справі №915/1264/20 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
15.03.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від МКП «Миколаївводоканал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач зазначає у відзиві, що рішення місцевого господарського суду ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Рішення є обґрунтованим, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.01.2019 року між МКП «Миколаївводоканал» (виробник) та Миколаївською митницею ДФС України (споживач) укладено Договір на централізоване водопостачання та водовідведення №Ю/592/2 (а.с. 17-21).
Відповідно до п. 8.1 Договору цей договір набирає чинності з дати його укладення та 01.01.2019 року по 31.12.2019 року.
До договору між сторонами укладено додаток №1 «Акт розмежування балансової належності водопровідно-каналізаційних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін», додаток №2 «Дислокація об`єктів», додаток № 3 «Договірні (планові) обсяги споживання послуг» , додаток № 3а «Розрахунок споживання питної води та водовідведення на 2019 рік по адмінбудинку Миколаївської митниці ДФС», додаток №4 щодо визначення відповідальної особи, додаток №5 «Перелік субспоживачів», додаток №6 «Порядок розрахунків», додаток №7 щодо визначення форми звітності (а.с. 22-26).
Вказаний договір підписано та скріплено печатками сторін.
Відповідно до п. 1.1 Договору виробник зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - Послуги) в точках розподілу відповідно до умов цього Договору, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані Послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором. Дотримуватись Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (далі - Правила користування), Тимчасовими правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в місті Миколаєві, затвердженими рішенням Миколаївської міської ради від 22.04.10 за №45/10 (далі - Тимчасові правила), Правилами приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення м. Миколаєва, затверджених рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.10.2018 №1050 (далі - Місцеві правила приймання) та цим Договором, а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.
Сторони з усіх питань, що виникають з цього договору, зобов`язуються керуватися Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Правилами користування, Тимчасовими правилами, Правилами приймання, Місцевими правилами приймання та іншими нормативними актами, на підставі яких здійснюється централізоване водопостачання та водовідведення.
Відповідно до п. 3.2 Договору оплата послуг здійснюється споживачем у порядку та строки, передбачені порядком розрахунків (Додаток №6 до цього Договору).
Відповідно до п. 3.3 Договору якщо обчислювати витрати води за показаннями засобу обліку неможливо з причин, що не залежать від споживача (зняття засобу обліку представником виробника, запітніння скла, корозія циферблата, припинення нормальної роботи засобів обліку через несправності, що виникли в його механізмі тощо), кількість поставленої води визначається за середньодобовим споживанням споживача за попередні два розрахункові періоди. У разі тривалості роботи споживача менше двох місяців, кількість води визначається за середньодобовою витратою за період роботи засобу обліку не менше 15-ти днів.
Пунктом 3.4 Договору передбачено, що кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу від споживача, визначається за показаннями засобів обліку стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями засобів обліку води та/або іншими способами визначення обсягів стоків, погодженими виробником у відповідності до Правил користування та Місцевих правил приймання.
Відповідно до п. 3.8 Договору при виявленні витоку води в мережах споживача внаслідок їх пошкодження або нераціональне водокористування, втручання у роботу засобів обліку, зняття (порушення) з них пломб, та інше, розрахунок витрат води здійснюється відповідно до вимог Правил користування.
Згідно з п. 3.9 Договору засоби обліку води підлягають періодичній повірці відповідно до чинного законодавства. Позитивні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об`єм води визначається за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу до дня установки повіреного засобу обліку.
Відповідно до п. 3.10 Договору за несвоєчасне внесення плати зі споживача стягується пеня у розмірі, встановленому договором.
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що споживач зобов`язаний:
- дотримуватися вимог нормативно-правових актів, які регулюють відносини за цим Договором (п.п. 4 п. 4.2 договору );
- забезпечувати цілісність засобів обліку води та не втручатися в їх роботу, а також забезпечувати цілісність пломб, встановлених виробником в місцях з`єднань та на засобах обліку води (п.п. 5 п. 4.2 договору);
- відповідати за цілісність та збереження засобу обліку води та стоків, цілісність пломб і деталей опломбування на засобах обліку, гідрантах, запірній арматурі та інших водопровідних і каналізаційних пристроях, які знаходяться на його балансі. Не демонтувати непрацюючий (пошкоджений) засіб обліку без дозволу Виробника (п.п. 17 п. 4.2 договору),
- забезпечувати за рахунок власних коштів належну експлуатацію та утримання, здійснювати профілактичний та аварійний ремонт водопровідних і каналізаційних мереж, санітарно-технічних приладів, водопровідних і каналізаційних приладів, водопровідних і каналізаційних вводів, запірної арматури, вузла обліку, засобу обліку стоків, підкачуючих приладів, які належать споживачу на праві власності, праві повного господарського відання, оперативного управління, тощо та виконувати вимоги виробника з цього приводу (п.п. 18 п. 4.2 договору).
Пунктом 4.3 Договору передбачено, що виробник має право:
- вимагати від споживача дотримання нормативно-правових актів, які регулюють відносини за цим договором (п.п. 3 п. 4.3 договору)
- вимагати від споживача своєчасного усунення виявлених несправностей, пов`язаних з отриманням Послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості відповідних робіт (п.п. 4 . 4.3 договору);
- вимагати від споживача безперешкодного доступу представників виробника (за наявності належним чином оформленого посвідчення) до засобів обліку води і стоків, каналізаційних колодязів, водопровідних, каналізаційних мереж, санітарно-технічних пристроїв, в тому числі внутрішньобудинкових (п.п. 7 п. 4.3 договору).
Відповідно до п. 4.7 Договору споживач несе відповідальність згідно із законодавством і цим договором, зокрема:
- недотримання вимог нормативно-правових актів, які регулюють відносини за цим договором;
- втручання у роботу засобів обліку води, в тому числі безоблікове водокористування.
Відповідно до п. 5.5 договору у разі виявлення представником виробника порушень вимог Правил користування та умов цього договору актом встановлюються терміни їх усунення. Акт оформлюється за підписами представника виробника та споживача. Якщо останній відмовляється підписати акт, він підписується представником виробника і в акті робиться відповідний запис про таку відмову. Споживач має право оскаржити такий акт протягом чотирьох календарних днів з моменту його складання шляхом направлення листа із зауваженнями, із посиланням на відповідні норми діючого законодавства України, та пропозиціями на ім`я керівника виробника.
У разі, якщо споживач не скористався своїм правом на оскарження акту, оформлений таким чином акт є обов`язковим для виконання у вказані в ньому строки, а також є підставою для розрахунків за водокористування згідно з Правилами користування.
Згідно з п. 1 додатку №6 розрахунковим вважається період з 21-го числа попереднього календарного місяця до такого ж числа поточного календарного місяця. Закінченням розрахункового періоду вважається місяць, у якому споживач зобов`язаний надати виробнику дані про обсяги спожитих послуг. Назва розрахункового періоду співпадає з назвою місяця, у якому цей період закінчується.
Пунктом 4 додатку № 6 договору сторони передбачили, що рахунки за фактично спожиті послуги мають бути оплаченими споживачем на поточний рахунок виробника протягом 5-и банківських (операційних) днів з дня їх отримання.
Відповідно до п. 6 додатку № 6 у разі несвоєчасного виконання споживачем своїх грошових зобов`язань, обумовлених цим договором, виробник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення:
- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який здійснюється нарахування, на суму простроченого грошового зобов`язання;
- 3% річних на суму простроченого грошового зобов`язання.
При цьому сума простроченого грошового зобов`язання за послуги повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Пеню, 3 % річних та інфляційні нарахування споживач зобов`язаний сплатити на поточний рахунок виробника протягом 5 банківських (операційних) днів з дня отримання рахунків.
06.11.2015 року за заявою відповідача Миколаївської митниці ДФС України було опломбовано лічильник № 404422 та обвідна лінія, які знаходяться на його балансі, про що було складено відповідний акт про пломбування № Ц2281 від 06.11.2015 року (а.с. 28), в якому, зокрема, зазначено, що представником споживача було прийнято на відповідальне зберігання цілісні пломби (індикатори), перелічені у акті у кількості 6 одиниць.
Акт підписано представником споживача ОСОБА_1 та МКП «Миколаївводоканал» .
05.11.2019 року при здійсненні працівниками позивача КП «Миколаївводоканал» зняття показань лічильника води та обстеженні водопровідної мережі відповідача, у підвальному приміщенні за адресою: м. Миколаїв, по вул. Московська, 57А було виявлено порушення п. 5.18, п. 7.3 Правил користування, а саме: порушення цілісності деталі пломбування (пломбувального тросу) на обвідной лінії водомірного вузла, про що складено Акт про порушення вимог законодавства у сфері питного водопостачання від 05.11.2019 року № 00024 (а.с. 29).
Відповідно до п. 7 Акту комісія з розгляду акта буде проводити засідання 08.11.2019 року о 9:00 годині за адресою: м. Миколаїв, вул. Погранична, 161, каб. №12.
Акт підписано представниками МКП «Миколаївводоканал» та представником споживача Сєдовим Ю.Ю.
Відповідно до довідки № 08/11/19-2 від 08.11.2019 року, виданої ТзОВ Еталон-АСП , останнє повідомило, що 24.10.2020 року представником ТзОВ «Еталон-АСП» була проведена повірка лічильника води зав. № 404422, КВ-1,5 (протокол повірки № 120/10) за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 57-А. 
При проведенні повірки було знято 2 антимагнітні контрольні пломби з корпусу лічильника та передані до МКП «Миколаївводоканал», а також представником митниці порушено контрольний пломбувальний дріт на електричному приводі обвідної засувки пожежного гідранту.
У довідці зазначено, що порушення цілісності пломбувального дроту було вимушеним заходом при підключенні лічильника до системи водопостачання для проведення повірки, так як не було впевненості у повному закритті пожежної засувки та наявності неврахованих втрат (а.с. 30).
З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2019 року відповідачем направлено на адресу позивача лист №5621/10/14-70-03-21, в якому відповідач зазначив, що порушення цілісності пломбувального дроту було вимушеним заходом і враховуючи те, що Миколаївська митниця ДФС є державною установою, яка фінансується за рахунок Державного бюджету, просить до факту порушення не застосовувати штрафні санкції (а.с. 31).
15.11.2019 року відбулось засідання комісії МКП «Миколаївводоканал» з розгляду акту № 00024 від 05.11.2019, на якому був присутній представник відповідача Сєдов Ю.Ю.
У своїх поясненнях до протоколу представник відповідача зазначив, що неможливо було здійснити повірку лічильника води у зв`язку з тим, що засувка пожежного гідранту не була повністю закрита та мало місце наявність неврахованих витрат води. Таким чином, на протязі тривалого часу відповідач отримував у свої мережі воду без належного обліку через лічильник. Факт порушення визнано.
Рішенням комісії, оформленим протоколом № 124 від 15.11.2019 року, вирішено у зв`язку з порушенням Миколаївською митницею п. 5.18 Правил користування здійснити нарахування відповідно п.п. 3.3, 3.4 Правил користування за період з 24.10.2019 по 04.11.2019 та за результатом такого нарахування визначено, що відшкодуванню відповідачем підлягає сума 89 526, 06 грн. (а.с. 32)
З рішенням комісії представник відповідача ознайомлений, копію протоколу засідання комісії та рахунок отримав, про що зазначено в самому протоколі.
На виконання вищевказаного рішення комісії відповідачу виставлено відповідний рахунок №Ш-8036/0138-11.2019/15 від 15.11.2019 року на суму        89526,06 грн., який відповідач отримав на засіданні комісії МКП «Миколаївводоканал» 15.11.2019 року, про що зазначено в протоколі № 124 від 15.11.2019 року. (а.с. 32 на звороті).
05.12.2019 року відповідачем направлено позивачу претензію № 6154/10/14-70-10-27, в якій відповідач вимагав скасувати Акт № 00024 від 05.11.2019 року «Про порушення вимог законодавства у сфері питного водопостачання» та протокол № 124 від 15.11.2019 року через їх нікчемність та повідомив, що вони не створюють жодних правових наслідків для споживача, а також визнати недійсним рахунок №Ш-8036/0138-11.2019/15 від 15.11.2019 як такий, що був сформований на підставі нікчемного протоколу № 124 від 15.11.2019 року (а.с. 35-36).
Позивач листами від 12.12.2019 №2505/36 та від 13.12.2019 №2509/36 повідомляв відповідача про те, що засідання комісії з перегляду рішення комісії від 15.11.2019 року відбудеться 13.12.2019 о 10:00 та 18.12.2019 о 9:00 відповідно (а.с. 37).
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, з 27.11.2019 Миколаївська митниця Державної фіскальної служби перебуває в стані припинення (в результаті її реорганізації) (а.с. 43-44).
24.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою № 48/юр про включення МКП «Миколаївводоканал» кредиторських вимог до реєстру кредиторів по справі про ліквідацію (реорганізацію) Миколаївської митниці Державної фіскальної служби (а.с. 39-40).
Несплата відповідачем коштів відповідно до рахунку №Ш-8036/0138-11.2019/15 від 15.11.2019 і стала підставою для звернення позивача до Господарського суду Миколаївської області  з відповідним позовом.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
При цьому за правилами ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Як зазначалося раніше, 09.01.2019 року між МКП «Миколаївводоканал» (виробник) та Миколаївською митницею ДФС України (споживач) укладено Договір на централізоване водопостачання та водовідведення №Ю/592/2.
Так, правовідносини між сторонами регулюються договором, відповідними нормативно-правовими актами, у тому числі Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 27.06.2008 №190, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 за № 936/15627.
Відповідно до п. 1 Правил користування ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.
Відповідно до п. 3.1 Правил користування, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.
Пунктом 3.2 Правил користування передбачено, що водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.
Відповідно до п. 3.3 Правил користування у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.
Пунктом 3.4 Правил користування передбачено, що розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.
Облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію. (п. 5.1 Правил користування)
Відповідно до п. 5.13 Правил користування споживач забезпечує захист приміщень, де розташовані вузли обліку, від ґрунтових, талих і дощових вод та інших шкідливих впливів, утримує зазначені приміщення в належному стані; не допускає доступу сторонніх осіб і забезпечує доступ представників виробника за службовими посвідченнями до засобів обліку, водопровідних пристроїв та обладнання.
Пунктом 5.14 Правил користування передбачено, що усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об`єм води визначається відповідно до пункту 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.
Відповідно до п. 5.18 Правил користування визначено, що споживач відповідає за цілісність та збереження засобів обліку, пломб і деталей пломбування, встановлених представниками територіальних органів Держспоживстандарту та виробником в місцях з`єднань засобів обліку, запірної арматури, манометра та іншого обладнання вузла обліку незалежно від місця його розташування. Знімати засоби обліку, здійснювати будь-які заміни їх частин або зміни положення на водомірному вузлі, де їх встановлено, знімати пломби, накладені органами Держспоживстандарту або виробником, має право лише виробник або споживач за дозволом виробника. У разі самовільних дій споживач сплачує витрату води згідно з пунктами 3.3, 3.4 цих Правил.
Згідно з приписами п. 5.22 Правил користування у разі зняття показів засобів обліку представник виробника зобов`язаний перевіряти цілісність пломб на засобах обліку, гідрантах, запірній арматурі та інших водопровідних пристроях, що перебувають у віданні споживача, а також пересвідчитись у відсутності витоку води у мережі споживача.
Відповідно до п. 7.3 Правил користування у разі наявності у вузлі обліку споживача обвідної лінії запірна арматура на ній пломбується представником виробника у закритому стані. За цілісність пломби відповідає споживач.
Як зазначалося раніше, Актом № 00024 від 05.11.2019 року про порушення вимог законодавства у сфері питного водопостачання по об`єкту за адресою: Московська, 57-А, м. Миколаїв, виявлено порушення цілісності деталі пломбування (пломбувального тросу) на обвідній лінії водомірного вузла, що є порушенням п. 7.3, 5.18 Правил користування та є підставою для нарахування споживачу відповідних послуг витрат води згідно з пунктами 3.3, 3.4 Правил.
15.11.2019 року відбулось засідання комісії МКП «Миколаївводоканал» з розгляду акту № 00024 від 05.11.2019, на якому був присутній представник відповідача Сєдов Ю.Ю.
Рішенням комісії, оформленим протоколом № 124 від 15.11.2019 року, вирішено у зв`язку з порушенням Миколаївською митницею п. 5.18 Правил користування здійснити нарахування відповідно п.п. 3.3, 3.4 Правил користування за період 24.10.2019 по 04.11.2019 та за результатом такого нарахування визначено, що відшкодуванню відповідачем підлягає сума 89 526, 06 грн. Факт порушення відповідачем визнано, про що зазначено в самому протоколі.
На виконання вищевказаного рішення комісії відповідачу виставлено відповідний рахунок № Ш-8036/0138-11.2019/15 від 15.11.2019 року на суму 89 526, 06 грн., який відповідач отримав на засіданні комісії МКП «Миколаївводоканал» 15.11.2019 року, про що зазначено в протоколі № 124 від 15.11.2019 року.
Судова колегія погоджується з правильністю здійсненого розрахунку та вважає його таким, що відповідає вимогам п.п. 3.3, 3.4 Правил користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008.
Щодо дооводів апелянта в частині недійсності Акту, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Акт  складається представником Водоканалу і підписується його представником та представником Споживача. Якщо Споживач (його представник) відмовляється підписати такий  акт,  то він підписується представником Водоканалу одноособово, про що в акті робиться відповідний запис про таку відмову з зазначенням прізвища, посади представника Споживача, який відмовився від підпису. У такому випадку  акти  обстежень, підписані представником Водоканалу в односторонньому порядку, вважаються дійсними та є підставою для нарахування об`ємів спожитих послуг.
Як зазначалося раніше, Акт підписано представниками МКП «Миколаївводоканал» та представником споживача - Сєдовим Ю.Ю. 
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду не приймає до уваги доводи апелянта в частині того, що у Сєдова Ю.Ю. відсутні повноваження на підписання вказаного Акту, оскільки відповідних доказів відповідачем не надано.
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Додатку №4 до укладеного між сторонами договору відповідальними особами призначено Чорноморець Н.В. та Сєдова Ю.Ю. Зазначеним особам надані повноваження представляти інтереси підприємства при виконанні представником позивача контрольних зняттів показань засобів обліку, обстеження систем водопостачання та водовідведення з правом підписувати акти обстеження, акти контрольних зняттів показань засобів обліку, звіти фактично спожитих послуг, отримувати, підписувати рахунки та інші документи, пов`язані з виконанням умов договору на централізоване водопостачання та водовідведення.
При цьому, судова колегія враховує, що правила користування не містять норм щодо обов`язкової участі споживача або його представника при перевірці.
Крім того, відповідач мав можливість оскаржити до суду відповідне рішення  комісії,  яким відповідачу було нараховано штрафні санкції, які наразі є предметом розгляду даної справи, проте таких дій відповідачем зроблено не було.
Так, доказів оскарження зазначеного  акта  суду не подано, а до апеляційної скарги – не долучено.
Крім того, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що апелянт в апеляційній скарзі, зазначаючи про дефекти  акта  про  порушення,  як про одну з підстав для скасування судового рішення місцевого господарського суду по даній справі, не спростувує сам факт виявленого позивачем порушення.
Недоліки акта, про які вказує відповідач, не спростовують самого факту порушення. В свою чергу, останнім не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували встановлені в акті від 05.11.2019 року обставини. 
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
З огляду на вищевикладене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 89 526, 06 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних, судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Стаття 549 Цивільного кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".
Відповідно до п. 3.10 Договору за несвоєчасне внесення плати зі споживача стягується пеня у розмірі, встановленому договором.
Відповідно до п. 6 додатку № 6 у разі несвоєчасного виконання споживачем своїх грошових зобов`язань, обумовлених цим договором, виробник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення:
- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який здійснюється нарахування, на суму простроченого грошового зобов`язання;
- 3% річних на суму простроченого грошового зобов`язання.
При цьому сума простроченого грошового зобов`язання за послуги повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.
Пеню, 3 % річних та інфляційні нарахування споживач зобов`язаний сплатити на поточний рахунок виробника протягом 5 банківських (операційних) днів з дня отримання рахунків.
З огляду на вищевикладене, перевіривши розрахунок пені, судова колегія погоджується з його правильністю, у зв`язку з чим висновок про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 210, 15 грн. є обґрунтованим та вірним. 
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене ст. 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).
За таких обставин, з огляду на наведені приписи чинного законодавства України, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції в розмірі 890, 82 грн. та 3 % річних у сумі 2 025, 34 грн. 
Згідно зі ст. 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
За таких обставин, апеляційна скарга Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 року  по справі №915/1264/20 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 року по справі №915/1264/20 залишається без змін.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129,  269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
          
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці Державної фіскальної служби України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 року  по справі №915/1264/20 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2020 року  по справі №915/1264/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя:                                                                       Н.М. Принцевська
                                                  
Судді:                                                                                                Г.І. Діброва
                        
                                                                                       А.І. Ярош