22-ц/804/1336/21 
                                                                                2-2462/09 
                                               
                 Єдиний унікальний номер 2-2462/09
                   Номер провадження 22-ц/804/1336/21

                                                   П О С Т А Н О В А 
                                              ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ
13 травня 2021 року                                                                                         м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді Мальцевої Є.Є.,  суддів  Баркова В.М., Лопатіної  М.Ю.,
секретар судового засідання   Сікора М.М.,  
учасники справи: 
стягувач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк»,
представник стягувача  - адвокат Снайко Галина Олегівна, 
боржник -  ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи,  апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу  Селидівського міського суду Донецької області від 18 березня 2021 року у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересована особа - ОСОБА_1 , про   про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання, 

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2021 року  АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його пред`явлення на примусове виконання.
В обґрунтування заяви зазначено, що 21 травня 2010 року Ворошиловським районним судом міста Донецьку  ухвалено рішення у цивільній справі № 2-2462/09 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 24 червня 2010 року банком було отримано виконавчий лист по справі, який було пред`явлено до виконання до відділу ДВС Ворошиловського РУЮ у місті Донецьк, про що було ухвалено постанову про відкриття ВП № 21317958 від 15.07.2010 р. Влітку 2014 року була зупинена  роботу майже усіх банківських установ. При зверненні до відділу ДВС було отримано відповідь, що на виконанні перебувало виконавче провадження стосовно ОСОБА_1 , яке було завершено на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Жодних документів у паперовому виді до переміщеного відділу ДВС в місті Мирноград не передавалося.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18 березня 2021 року в задоволенні  заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів втрати виконавчого документу, а також того, що заявником строк пред`явлення виконавчого документа по справі після винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого провадження сплинув.   

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник заявника - адвокат Снайко Г.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала  Селидівського міського суду Донецької області від 18 березня 2021 року є такою, що  порушує права стягувача в частині реалізації права на відновлення порушеного права, а суд позбавляє стягувача можливості здійснити вичерпні заходи, спрямовані на відновлення втраченого судового рішення, отримання дублікатів виконавчого документа та поновлення строків для подальшого їх пред`явлення до виконання.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та розміщення оголошення на офіційному сайті Донецького апеляційного суду.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2010 р. Ворошиловським районним судом м.Донецька ухвалено рішення у цивільній справі № 2-2462/09 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.08.2018 р. частково відновлене втрачене судове провадження в частині відновлення тексту судового рішення.
Вищим спеціалізованим судом України Селидівському міському суду Донецької області передані повноваження Ворошиловського районного суду м.Донецька та Авдіївського міського суду Донецької області.
Проте, в користування Селидівського міського суду Донецької області надано лише база даних Ворошиловського районного суду м.Донецька в електронному виді, справи в паперовому виді не передавалися, в матеріалах справи відсутні відомості про отримання виконавчого листа по справі.
Однак, як вбачається з тексту заяви, виконавчий лист по справі було отримано стягувачем  24.06.2010 р. та передано на виконання.
15.07.2010 р. було відкрито виконавче провадження № 21317958 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
Згідно з повідомленням Ворошиловського РВ ДВС у м.Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), що переміщено до м.Мирноград, на виконанні у відділі перебувало зазначене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, яке було завершено на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Разом з цим жодних документів в паперовому вигляді до переміщеного відділу в м.Мирноград не передавались. Надати будь-яку іншу інформацію не має можливості.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Частиною 1 ст. 431 ЦПК України встановлено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд видає виконавчі листи в паперовій формі. Пунктом 17.4 передбачено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, може видати його дублікат, якщо стягувач звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Питання про видачу дублікату виконавчого документа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання треба вирішувати одночасно, так як від вирішення питання про поновлення строку залежить вирішення питання про видачу дубліката виконавчого листа. У разі визнання неповажними причин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем і відмови у поновленні пропущеного строку, суд відповідно відмовляє у видачі дубліката виконавчого листа.
Єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження.
На підтвердження заявлених вимог заявником надано лист Ворошиловського РВ ДВС у м.Донецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), що переміщено до м.Мирноград, проте, в ньому зазначено лише про те, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, яке було завершено на підставі п.9 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», дата винесення постанови про закінчення виконавчого провадження не зазначена. Доказів на підтвердження надіслання зазначеної постанови та виконавчого листа стягувачу суду не надано.

За змістом положень у п. 1 ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV в редакції, чинній на час ухвалення рішення Ворошиловським районним судом м.Донецьку від 21 травня 2010 року,   виконавчі документи судів можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили. 
Аналогічні положення викладені у статті 12 Закону № 1404-VIII, згідно якої зазначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років та перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Як зазначено в заяві, виконавчий лист по справі було отримано банком 24 червня 2010 року та передано на виконання. 
15 липня 2010 року було відкрито виконавче провадження № 21317958 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.
Державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого провадження на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції до 05.10.2016 р.), проте ні її копії, ні дати її постановлення матеріали справи не містять.
Окрім цього, заявником зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання порушено з незалежних від нього причин у зв`язку з тим, що судове провадження знаходилось на території проведення АТО, які просив визнати поважними.

Проте наведені заявником причини суд першої інстанції не визнав поважними, з чим погоджується апеляційний суд. 
Поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини.
Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (ст. 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.
Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки, визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.
Наявність норм Конституції України та положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про обов`язковість виконання судового рішення не можуть бути єдиною достатньою підставою для поновлення пропущеного без поважних причин строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вимагають добросовісної та законної поведінки кожного учасника судового процесу, у тому числі і стягувача на стадії виконання судового рішення.
За загальними правилами поважні причини пропуску строку законом не передбачені, ці обставини оцінюються судом в залежності від конкретної справи та з урахуванням основних положень цивільного судочинства. 
Наведені причини не підтверджують об`єктивну неможливість вчинити всі необхідні дії у встановлені законом строки, не можна визнати поважними відносно боржника.
Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення пропущеного строку внаслідок визнання наведених стягувачем причин неповажними, та для видачі дублікату виконавчого документу відносно боржника ОСОБА_1 , апеляційний суд визнає обґрунтованими. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, заявнику  надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Крім того, зі справи вбачається,  що 02 вересня 2019 року, 05 березня 2020 року, ухвалами Селидівського міського суду Донецької області вже було відмовлено у задоволенні заяв   Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі №2-2462/09 за позовом АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та поновлення строку  для пред`явлення виконавчого документу до виконання (а.с.48, 80), і рішення суду заявником не оскаржувалися.  

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення, суду апеляційної інстанції не надано.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» здійснені з дотриманням норм процесуального та матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії  - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення. 
Ухвалу  Селидівського міського суду Донецької області від 18 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складено 13 травня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                    Є.Є. Мальцева

Судді                                                                                                      В.М. Барков

      М.Ю. Лопатіна