ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.           Справа№ 910/17481/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Гаврилюка  О.М.
суддів:            Суліма  В.В. 
          Майданевича А.Г. 
 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"
на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 (повне рішення складено 24.12.2020) у справі № 910/17481/20 (суддя Мельник В.І.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"   
до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ"   
про стягнення 24 033,09 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне  акціонерне  товариство "Страхова  компанія "Українська страхова група"  подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до  Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." про стягнення  24 033,09 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №   910/17481/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що відповідач звернувся до аварійного комісара для визначення коефіцієнту зносу відповідно до зазначеної Методики, після чого було встановлено, що коефіцієнтом фізичного зносу на запасні частини пошкодженого транспортного засобу "Ssang Yong", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 0,66 оскільки термін експлуатації становить 11 років, від дати першої реєстрації. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем сплачено страхове відшкодування в  розмірі  20 255,30 грн., як передбачено статтею 29 Закону.  Враховуючи вище   зазначене, суд дійшов висновку про відмову в   задоволенні позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування. Позивач мав подати Заяву про виплату страхового відшкодування до 15.02.2020, однак, заява на виплату (страхового) відшкодування вих. № 11/19847 від 28.02.2020, яка отримана Відповідачем 04.03.2020 та зареєстрована вхід. № 51-1189, тобто на 18 днів пізніше терміну передбаченого нормами Закону, враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про відмову в   задоволенні   вимог позивача про стягнення із відповідача пені та 3% річних.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням місцевого господарського суду від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить прийняти апеляційну скаргу до свого провадження, поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення суми страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та 3 % річних, рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення суми страхового відшкодування, пені, інфляційних витрат та 3% річних скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 30.11.2020, судові витрати покласти на відповідача.
Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.
Скаржник звертає увагу на те, що при поданні позовної заяви позивачем веж було розраховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, застрахованого у позивача, про що зазначено у позовній заяві. також до матеріалів вказаної позовної заяви було додано докази такого розрахунку коефіцієнту зносу та вартості відновлювального ремонту.
На думку скаржника, суд першої інстанції,не тільки не мотивував свою позицію про те, чому розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, наданий відповідачем, є вірним та бере його до уваги при постановленні рішення, а розрахунок коефіцієнту фізичного зносу, наданий позивачем невірним, та чому не прийняв його до уваги.
Скаржник посилаючись на п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказує на те, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особо, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня надання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, а відповідно до ст. 33 зазначеного Закону, саме страхувальник позивача (потерпіла особа) повинен повідомити позивача (якщо його відповідальність застрахована у позивача) про ДТП, і страхувальник відповідача повинен повідомити відповідача про ДТП. Вказаний закон не містить обов`язку позивача, він же потерпіла особа, (чи водія, чия відповідальність застрахована у позивача) повідомляти про ДПТ відповідача, так як з ним (відповідачем) у потерпілої особи не укладено договору страхування обов`язкової цивільно-правової відповідальності. Натомість, позивачем на виконання вимог ст. 35 Закону було подано заяву про страхове відшкодування.
Скаржник зазначає про те, що правовідношення, в якому страховик разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, як і правовідношення з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов`язанням. З огляду на те, що в даному випадку має місце заміна кредитора у зобов`язанні, та до позивача переходять права страхувальника, який мав би право звернутися до відповідача щодо виплати страхового відшкодування, в тому числі й заявляти вимогу про стягнення пені в разі допущення прострочення сплати страхового відшкодування.

Узагальнені доводи письмових пояснень

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, наданому суду 26.02.2021, просив винести рішення з врахуванням поданого відзиву, вказав на те, що відповідач звернувся до аварійного комісара для визначення коефіцієнту зносу відповідно до Методики, після чого було встановлено, що коефіцієнтом фізичного зносу на запасні частини пошкодженого транспортного засобу д.р.н. НОМЕР_1 складає 0,66, оскільки термін експлуатації становить 11 років, від дати першої реєстрації, тому відповідач розглянув заяву на виплату (страхового) відшкодування вих. № 11/19847 від 28.02.2020 та прийняв рішення щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 20  255,30 грн. з урахуванням зносу, як передбачено ст. 29 Закону та здійснив відшкодування, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/17481/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Ткаченко Б.О.
Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" відповідає вимогам  статті 258 ГПК України, підстав для її повернення та відмови у відкритті апеляційного провадження не встановлено.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 поновлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20 на час апеляційного провадження. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/1230/21 від 29.03.2021, у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Б.О. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/17481/20.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.
Відповідно до частини 14 статті 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2021 прийнято справу № 910/17481/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №  910/17481/20 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.
Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Враховуючи перебування судді Гаврилюка О.М. на лікарняному, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа №  910/17481/20 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

11.01.2020 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "Ssang Yong", державний реєстраційний № НОМЕР_1 та транспортного засобу "Fiat", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки Національної Поліції України про дорожньо-транспортну пригоду, схеми місця ДТП та постанови Святощинського районного суду м. Києва від 12 лютого 2020 року по справі № 759/1141/20, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 п 10.9. Правил дорожнього руху.
13.01.2020 Страхувальник звернувся до ПАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.
18.02.2020 ПАТ "СК "Українська страхова група" на підставі Рахунку № 69631 від 16.01.2020 було складено страховий акт № ДККА-69631 та розрахунок суми страхового відшкодування.
На підставі вищевказаних документів, ПАТ "СК "Українська страхова група" здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 39 557,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5075 від 19.02.2020.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Fiat", державний реєстраційний № НОМЕР_2 станом на 11.01.2020 була застрахована у відповідача згідно полісу серії АМ № 009004376, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ.
Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить стягнути із відповідача страхове відшкодування в  розмірі 12 624,90 грн.
Відповідач  заперечив проти задоволення позовних вимог, в зв`язку із їх необґрунтованістю.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі № 910/17481/20, виходячи з наступного.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" від 07.03.1996,  № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР) договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Така ж норма закріплена і в ч. 1 ст. 979 ЦК України.
Згідно із ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-IV із змінами та доповненнями (далі Закон № 1961).
Згідно із ч. 22.1 ст. 22 Закону № 1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України; якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином, відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу "Fiat", державний реєстраційний № НОМЕР_2 , є особою, зобов`язаною відшкодувати завдані спірною ДТП збитки відповідно до положень Закону № 1961.
Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Стаття 979 Цивільного кодексу України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). 
Відповідно до п.1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно із ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено виплату позивачем страхового відшкодування в розмірі 39 557,00 грн. (платіжне доручення № 5075 від 19.02.2020), до останнього перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
Право вимоги страховик отримує тільки в разі, якщо він виплатив страхове відшкодування, тобто вимога до винної особи по суті має регресний характер. 
Порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092.
Відповідно до п. 7.38. зазначеної Методики, значення Коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів.
Пунктами 1.6 та 8.2 Методики визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справах № 910/3650/16 і №           910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16, від 06.02.2018 у справі № 910/3867/16, від 12.03.2018у справі № 910/5001/17.
Відповідно пункту 34.4. статті 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
В матеріалах справи наявний Рахунок № 69631 від 16.01.2020 СПД Коровій Є.Ю, який надано з Заявою та підтверджує, що вартість ремонту транспортного засобу "Ssang Yong державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 39 557,00 гривень. 
При цьому, відповідно даних Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 рік випуску транспортного засобу "Ssang Yong", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 2008 рік, а отже, в даному випадку коефіцієнт фізичного зносу підлягає обов`язковому застосуванню.
Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач обґрунтовує суму страхового відшкодування лише у розмірі 20  255,00 грн. тим, що останній звернувся до аварійного комісара для визначення коефіцієнту зносу відповідно до Методики, після чого було встановлено, що коефіцієнтом фізичного зносу на запасні частини пошкодженого транспортного засобу "Ssang Yong", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 0,66, оскільки термін експлуатації становить 11 років, від дати першої реєстрації, тому розглянувши заяву на виплату (страхового) відшкодування у розмірі 20  255,30 грн. з урахуванням зносу, як передбачено статтею 29 Закону, який є спеціальним для визначених правовідносин.
Однак, колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із наведеним відповідачем коефіцієнтом фізичного зносу, який був прийнятий господарським судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі № 910/17481/20, оскільки аварійним комісаром при визначенні коефіцієнту фізичного зносу взяті відомості із Бюлетеня автоварознавця №  111, який діяв з лютого 2020р., в той час, як позивачем при розрахунку коефіцієнту фізичного зносу взяті відомості з Бюлетеня автоварознавця №  110, який діяв станом на дату скоєння спірної ДТП - 11.01.2020.
Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем правильно розраховано вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ саме у розмірі 0,58. 
Як вбачається із штампу Господарського суду міста Києва, позивачем пред`явлено позов - 10.11.2020.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем, після звернення позивача до суду з даним позовом, в рахунок виплати страхового відшкодування, перераховано позивачу страхове відшкодування в порядку регресу згідно із страховим актом № 20.9004376-269, а саме: згідно із платіжним дорученням № 22782 від 20.11.2020 у розмірі 5  000,00 грн. та згідно із платіжним дорученням № 22896 від 23.11.2020 у розмірі 5  000,00 грн., що враховано позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, а також згідно із платіжними дорученнями за № 24825 від 01.12.2020 у розмірі 5  000,00 грн. та за № 25781 від 10.12.2020 у розмірі 5  255,30 грн. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Таким чином, враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, платіжні доручення за № 24825 від 01.12.2020 у розмірі 5  000,00 грн. та за №  25781 від 10.12.2020 у розмірі 5  255,30 грн., які свідчать про часткову, у розмірі 10  255,30 грн., сплату відповідачем страхового відшкодування після пред`явлення позову, провадження у справі, в частині стягнення 10  255,30 грн., підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.
Отже, страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає суму у розмірі 2  369,60 грн.
Також колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивач мав подати заяву про виплату страхового відшкодування до 15.02.2020, враховуючи наступне.
Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Строк на звернення заявою про страхове відшкодування, складає один рік (аналогічний висновок вказано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019, справа № 465/4287/15; від 05.06.2018, справа №  910/7449/17).
Це пояснюється тим, що процедура отримання страхового відшкодування визначена законодавством та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.
До числа юридично значимих дій потерпілого, необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, зокрема, подання заяви про страхове відшкодування (постанова Верховного Суду від 09.10.2019, справа №  748/1893/18).
Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування, зокрема, впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП (п. 37.1.4 ст. 37 Закону).
Саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019, справа № 465/4287/15).
Між тим, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 29.07.2020, справа № 276/752/16-ц).
Також слід колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити про те, що позивач у даній справі звернувся не із заявою про отримання страхового відшкодування, а із заявою про відшкодування сплаченого страхового відшкодування.
Так, крім суми страхового відшкодування  позивач просить стягнути із відповідача пеню в  розмірі 1 130,01 грн. та 3% річних в  розмірі 278,18 грн.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до  ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14).
Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 06.06.2012 у справі № 6-49цс12).
Апеляційна інстанція зазначає, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти (ст. 11 ЦК України).
Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.
Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.
Таким  чином,  враховуючи вищевикладене, позивач має право вимагати сплату боргу з урахуванням трьох процентів річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань,  колегія суддів  зазначає, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на спірні правовідносини поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що дає підстави для застосування до відповідача відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно з частиною першою статті 230 та частиною шостою статті 232 ГК України штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Здійснивши перевірку розрахунку штрафних санкцій (пені та 3% річних) за період з 04.06.2020 по 01.11.2020, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій є правильним і, відповідно, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 1  130,01 грн. та 3% річних в  розмірі 278,18 грн., є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн. 

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано копії: договору № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2018, Свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, довіреності, додатку №  4 від 09.09.2020 до договору № 1 про надання правової (правничої) допомоги, акту від 02.11.2020 виконаних робіт до договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 05.11.2018 та платіжне доручення №  3224 від 04.11.2020 на суму у розмірі 3 000,00 грн.
Однак, позивачем не надано суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Інформація, яка міститься у акті від 02.11.2020 про надання правничої допомоги до договору № 1 про надання правової (правничої) допомоги від 05.11.2018, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну не співмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; (п. 1, 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України, дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №  910/17481/20 та прийняття нового рішення у справі, яким закрити провадження в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 10 255,30 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору та стягнути з відповідача на користь позивача 2 369,60 грн. страхового відшкодування, 1 130,01 грн. пені, 278,18 грн. 3% річних та відмову у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 244, 267-270, 273, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2020 у справі №  910/17481/20 скасувати повністю і прийняти нове рішення.
3. Закрити провадження в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 10  255,30 грн. у зв`язку з відсутністю предмету спору.
4. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (04210, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А; код ЄДРПОУ 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, 32 літ. А; код ЄДРПОУ 30859524) 2 369,60 грн. страхового відшкодування, 1 130,01 грн. пені, 278,18 грн. 3% річних, 2 102,00 грн. судового збору.
5. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (04210, м. Київ, пр-т Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А; код ЄДРПОУ 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова Івана, 32 літ. А; код ЄДРПОУ 30859524) 3 153,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва. 
7. Відмовити Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Українська страхова група" в задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
8. Справу № 910/17481/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Гаврилюк 

Судді                                                                                В.В. Сулім

                                                                                А.Г. Майданевич