П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 р. Категорія 10500000	м.Одеса	Справа № 420/14048/20	
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови ВП №63421886 від 27.11.2020 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн, мотивуючи його тим, що Головним управлінням були вжиті всі можливі заходи задля виплати нарахованої доплати, та дії Головного управління в своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої доплати за рішенням суду зумовлена не бездіяльністю Головного управління чи невиконання зумовлено неповажними причинами, а власне змінами у правовому регулюванні порядку фінансування на виплату виниклої доплати, та у діях Головного управління відсутні ознаки вини, умислу чи ухилення від її виплати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у позові відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відмовляючи у позові, суд першої інстанції не врахував, що виплата нарахованої доплати пенсії буде здійснена після виділення Головному управлінню відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року по справі № 420/5113/20 задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати компенсації  втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі № 1519/2а-417/11 та підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2012 року у справі № 2-а/1519/5454/11. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату, ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була  нарахована на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі № 1519/2а-417/11   за період з грудня 2011 року по день фактичної виплати пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була  нарахована на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2012 року у справі № 2-а/1519/5454/11 за період з жовтня 2012 по день фактичної виплати пенсії. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення набрало законної сили 28 серпня 2020 року. 
28.10.2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Коваленком В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63421886 за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду №420/5113/20, виданим 07.10.2020 року про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була  нарахована на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2011 року у справі № 1519/2а-417/11   за період з грудня 2011 року по день фактичної виплати пенсії; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована на підставі постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.07.2012 року у справі № 2-а/1519/5454/11 за період з жовтня 2012 по день фактичної виплати пенсії (а.с. 11-12).
Боржника зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів з моменту винесення постанови.
Стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 20000 грн.
Лист відповідача від 28.10.2020 року № 10.03-10094 про відкриття виконавчого провадження з відповідною постановою від 28.10.2020 року позивач отримав 03.11.2020 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції позивача (а.с. 10).
27.11.2020 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косюти В.І. за невиконання рішення суду на позивача було накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с. 17-19).
Не погоджуючись із вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в частині невиплати ОСОБА_1 боргу за період з грудня 2011 року по день фактичної виплати нараховано боргу у розмірі 80 783, 96 грн., та за період з жовтня 2012 року по день фактичної виплати нараховано боргу у розмірі 51 757, 95 грн. відбулося без поважних причин.
П`ятий апеляційний адміністративний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:
Згідно ч.ч. 1-2 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регламентовані Законом України №1404-VIII від 02.06.2016 року “Про виконавче провадження” (далі за текстом - Закон №1404-VIII).
Так, статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) – це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі ст.5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців). 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України “Про виконавче провадження”, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно частин 1, 2 статті 15 Закону №1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Статтею 18 Закону №1404-VIII встановлені обов`язки і права виконавців. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема,  за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до абз.1 ч.6 ст.26 Закону України №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 1 ст.28 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно з ч.1 ст.63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ч.2 вказаної статті у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Частиною 3 ст.63 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Отже, Законом №1404-VIII встановлена відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання рішення суду. Крім того, має бути встановлений факт невиконання рішення без поважних причин.
Як вбачається з матеріалів справи, на час прийняття державним виконавцем оскаржуваної постанови ним було встановлено, що рішення суду від 22.07.2020 року у справі № 420/5113/20 не виконано боржником (ГУ ПФУ в Одеській області), а саме: не здійснена виплата пенсійної заборгованості. Вказане підтверджується листом ГУ ПФУ в Одеській області від 27.11.2020 року за вих. № 1500-0401-5/100263 “Про надання інформації”.
Щодо наявності поважної причини невиконання рішення суду в повному обсязі суд зауважує, що на момент надання позивачем інформації державному виконавцю 19.11.2020 року про виконання рішення пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року, якою було затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Постанова № 649), вже втратили чинність на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 640/5248/19, яка набрала законної сили 22.07.2020 року.
Позивач, разом з листом від 09.12.2020 року, надав державному виконавцю Витяг з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, з якого вбачається, що інформація по рішенню Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року по справі № 420/5113/20 внесена до вказаного Реєстру рішень. Проте даний витяг сформовано позивачем 09.12.2020 року о 16:00 год., вже після визнання нечинною Постанови № 649 (а.с. 15).
Таким чином, наявні у справі докази підтверджують внесення позивачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.07.2020 року у справі № 420/5113/20 до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, вже після втрати чинності відповідним Порядком, що був затверджений Постановою № 649.
Тому суд вважає, що після втрати чинності Постановою № 649 внесення рішення суду до Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, не є належним підтвердженням вчинення позивачам усіх можливих та залежних від нього дій для виконання судового рішення. У такому випадку позивач зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які достеменно підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, зокрема, через відсутність коштів. Проте таких доказів позивач державному виконавцю не надав. 
Повна відсутність інформації у державного виконавця щодо обсягу коштів, які надішли на виконання судових рішень, обсягу коштів, які сплачені позивачем стягувачам в порядку черговості надходження судових рішень, що набрали законної сили, свідчить про непрозорість процесу задоволення позивачем вимог стягувачів у виконавчих провадженнях та робить неможливим для  державного виконавця оцінити поважність причини невиконання судового рішення в конкретному виконавчому провадженні ВП № 63421886. При цьому обов`язок доведення поважності причини невиконання у повному обсязі судового рішення покладається на боржника, який повинен надати належні та переконливі докази наявності такої поважної причини.
При цьому позивач не надав суду, як і державному виконавцю, доказів поважності причини невиконання у повному обсязі рішення суду від 22.07.2020 року по справі № 420/5113/20.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, що невиконання рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області в частині невиплати ОСОБА_1 боргу за період з грудня 2011 року по день фактичної виплати нараховано боргу у розмірі 80783,96 грн., та за період з жовтня 2012 року по день фактичної виплати нараховано боргу у розмірі 51757,95 грн. відбулося без поважних причин. 
За таких обставин постанова від 27.11.2020 року про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні ВП №63421886 є законною та обґрунтованою, а тому скасуванню не підлягає.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі № 420/14048/20, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.