ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/2705/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М. 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м.Миколаїв
на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року, м. Одеса, суддя Шаратов Ю.А., повний текст рішення складено та підписано 29.03.2021 року
у справі № 916/2705/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м. Миколаїв
до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Одеса
про відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу при перевезенні вантажу залізницею в розмірі 11 452,78 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса на свою користь 11    452,78 грн. у якості відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перевезення відповідачем вантажу позивача в результаті технічної несправності вагонів відповідача сталась нестача вантажу, чим Товариству з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв було завдано збитки на загальну суму 11    452,78 грн. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав щодо покладення відповідальності за втрату вантажу на Акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса, з огляду на положення ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 110 Статуту залізниць, ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" – не вбачається, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази того, що втрата вантажу сталася з вини залізниці до моменту його видачі отримувачу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «НІБУЛОН», м. Миколаїв з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20 повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник, посилаючись на встановлену законодавством презумпцію вини перевізника, зауважує, що у даному випадку саме на відповідача покладений обов`язок доводити відсутність своєї вини в разі нестачі вантажу при його перевезенні. Натомість, на думку апелянта, суд першої інстанції фактично поклав тягар доведення вини залізниці на позивача та звільнив перевізника від відповідальності за відсутності будь-яких доказів, керуючись лише припущенням останнього. 
Разом з цим, позивач звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що презумпція вини починає діяти з моменту прийняття вантажу до перевезення та діє до моменту його видачі одержувачу.
На думку скаржника, порушення залізницею взятих на себе господарських зобов`язань полягало у безпідставній відмові у комісійній видачі вантажу, з огляду на що вантаж видавався за відсутності представників відповідача, а лише за участю експертів РТПП Миколаївської області та працівників позивача. Отже, як зазначив позивач, судом першої iнстанцiї пiд час винесення рiшення не враховано того факту, що відповідачем за спiрною накладною було прийнято вантаж до перевезення без зауважень до його кiлькостi, а з вiдповiдного вагону видано менше, нiж це передбачено перевізними документами, що підтверджується актом про виявлення нестачі вантажу, актом приймання продукції за кiлькiстю, актом переважування Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарським підприємством «НІБУЛОН», м. Миколаїв та актом експертизи РТПП Миколаївської областi.
Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі № 905/96/17 та Верховного Суду України від 23.03.2016 року у справі № 6-2086цс15 щодо презумпції вини перевізника, позивач вказує, що перевізник звільняється вiд вiдповiдальностi за незбереження вантажу у випадках, коли причиною його незбереження була непереборна сила. Втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу внаслiдок випадку, що не підпадає пiд визначення непереборної сили, вiдповiдно до ч. 1 ст. 924 Цивільного кодексу України, не звiльняють перевiзника вiд вiдповiдальностi за незбереження вантажу. Тобто, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявнiсть обставин, що звiльняють його вiд вiдповiдальностi за незбереження вантажу.
Отже, зважаючи за наведені вище обставини, скаржник зазначив, що суд першої інстанції, ухвалюючи рiшення про вiдмову в задоволеннi позовних вимог, порушив встановлену ч. 1 ст. 314 Господарського кодексу України, яка кореспондується iз ч. 2 ст. 924 Цивiльного кодексу України, ч. 1 ст. 127 Статуту залiзниць України, презумпцію вини перевiзника, встановивши вiдсутнiсть вини останнього у нестачi вантажу за вiдсутностi належних та допустимих доказiв та за вiдсутностi будь-яких пiдстав для звiльнення його вiд вiдповiдальностi за нестачу вантажу у данiй справi.
Щодо безпідставної відмови вiдповiдача скласти комерційний акт та можливості покладення на залiзницю вiдповiдальностi за нестачу вантажу без комерційного акту скаржник, посилаючись на низку вимог Статуту залізниць України, зазначив, що у зв`язку з існуванням обставин невідповідності маси вантажу у спірному вагоні, залізниця була зобов`язана скласти вiдповiдний комерційний акт в силу положень ст. 52 та пп. «а» ст. 129 Статуту залізниць України.
При цьому, звертаючи увагу колегії суддів саме на позицію відповідача про те, що акт експертизи РТПП Миколаївської області, наявний у матеріалах справи, є належним доказом, апелянт зауважив, що відповідач доводить відсутність своєї вини припущеннями, які ніяким чином не підтверджені, а тому його позиція, що нестача сталась внаслідок вини позивача також не заслуговує на увагу.
Посилаючись на обставини по суті справи та практику господарських судів у подібних правовідносинах, позивач зазначив, що вiдповiдачем з посиланням на належнi та допустимi докази не доведено вiдсутності його вини у нестачi вантажу у данiй справi, а судом першої iнстанцiї встановлено вiдсутнiсть вини перевiзника у нестачi вантажу за вiдсутностi належних та допустимих доказiв.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.05.2021 року у справі № 916/2705/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
27.05.2021 року до Південно-західного апеляційного господарського суду, від Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20, в якому відповідач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20 без змін. Судовою колегією відзив було долучено до матеріалів справи. 
Зокрема, у відзиві відповідач зазначив, що доводи позивача, викладені ним в апеляцiйнiй скарзi, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що презумпція вини перевiзника у втратi вантажу дiє лише пiд час перевезення вантажу, тобто з моменту прийняття вантажу для перевезення i до моменту його видачi одержувачу, що також презумується з вимогами ч. 3 ст. 310 Господарського кодексу України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та у ст. 110 Статуту залізниць України, а тому, існує безальтернативна умова припинення вiдповiдальностi залізницi, пов`язана з моментом видачi вантажу одержувачу. Відтак, на думку Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса, приймаючи до уваги, що позивач, як вантажоодержувач прийняв вагон № 95758587 згiдно накладної № 49948326 без будь-яких зауважень, що підтверджується матерiалами справи та не заперечується скаржником, суд першої iнстанцiї дiйшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав щодо покладення відповідальності за втрату вантажу саме на залізницю.
До того ж, відповідач звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що зазначена позивачем позицiя про безпiдставне та необґрунтоване звiльнення судом першої iнстанції вiдповiдача вiд вiдповiдальностi на пiдставi п. «а» ст. 111 Статуту є надуманою та спростовується змiстом оскаржуваного рішення.
З урахуванням викладених вище обставин та з огляду на безпідставність застосування у даному конкретному випадку судової практики, зазначеної скаржником, Акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса у відзиві зазначило, що прийняте судом першоi iнстанцii рiшення вiд 18.03.2021 року по справi № 916/2705/20 є законним i обґрунтованим та винесеним з додержанням норм матерiального та процесуального права. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м. Миколаїв не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20 є правомірним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

На підставі п. 6 договору про експлуатацію залізничної під`їзної колії ТОВ СП «НІБУЛОН» від 30.06.2016 року № ДН-4/98 разом з додатковими угодами до нього, укладеного між Регіональною філією «Одеська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м. Миколаїв, вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на колію №11 станції Миколаїв-Вантажний, згідно вказівки маневрового диспетчера ст. Миколаїв-Вантажний. Здавання вагонів провадиться: на колії № 11 ст. Миколаїв-Вантажний. Подальший рух вагонів виконується локомотивом Ольшанської філії ПрАТ «КДМППЗТ». Договір діє до 31.07.2021 року.
03.08.2020 року на підставі накладної № 49948326 Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв відправило зі станції "Сватово" на станцію "Миколаїв-Вантажний" Одеської залізниці вагони із пшеницею м`якою другого класу, яку було завантажено насипом, загальною масою 3677550 кг. Зважування вантажу здійснювалось вантажовідправником. Вантаж завантажено у справні вагони.
05.08.2020 року вагони, навантажені пшеницею та відправлені Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв на власну адресу згідно накладної від 03.08.2020 року № 49948326, були видані Акціонерним товариством "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса позивачеві, що підтверджується календарним штемпелем видачі вантажу. 
Зокрема, у відповідності до наявної в матеріалах справи пам`ятки про подавання вагонів від 05.08.2020 року № 747, вагон № 95758587 на станції Миколаїв-Вантажний був поданий під вивантаження на під`їзну колію Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв о 06 год. 10 хв., та прийнятий представником позивача, що підтверджується підписами уповноважених осіб перевізника – ОСОБА_1 та вантажоодержувача – ОСОБА_2 . Будь-яких заперечень або зауважень з боку представників сторін, вказана вище пам`ятка не містить.
З Форми 6 «ВМУ. Інформація про вагонні операції» вбачається, що вагон №95758587 в період з 03.08.2020 року по 19.08.2020 року, а саме 05.08.2020 року прибув до станції Миколаїв-Вантажний о 01 год. 14 хв., 06.08.2020 року о 18 год. 30 хв. – вивантажений та відповідно до накладної №42455246 від 06.08.2020 року направлений до пункту навантаження «Сватово», куди прибув 10.08.2020 року о 23 год. 20 хв..
05.08.2020 року працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , було складено акт про виявлені нестачі вантажу у вагоні №95758587 у розмірі 2 050 кг., без засвідчення часу його складення.
На наступний день, 06.08.2020 року, за участю працівників Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та експерта РТПП ОСОБА_8 о 17 год. 22 хв. було також складено акт, відповідно до якого встановлено, що фактична маса при зважуванні вагона №95758587 виявилась менше на 2050 кг. Вказаний вище акт засвідчено підписами осіб, які зазначені вище та скріплено печаткою вагової Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв.
Листом від 05.08.2020 року № 05-1/35 Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарським підприємством "НІБУЛОН", м. Миколаїв було повідомлено начальника станції Миколаїв-Вантажний про існування обставин невідповідності маси брутто пшениці у вагоні № 95758587, відправленого за накладною від 03.08.2020 року №49948326, порівняно з даними зазначеними у перевізному документі. 
Також в листі позивач вимагав у начальника станції Миколаїв-Вантажний прийняти участь у перевірці маси вантажу та складанні комерційного акту, при цьому, позивачем було повідомлено, що вагон виставлений на під`їзну колію в очікуванні видачі вантажу за участю представників залізниці і вивантажуватись до складання комерційного акту не буде, охорона вагону забезпечується власними силами Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв.
Листом від 05.08.2020 року № 431/М Акціонерне товариство "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса повідомило позивача, що станція не має підстав для комісійної видачі вагону № 95758587 з огляду на його технічно справний стан, а також на те, що він оглянутий за участю агента комерційного станції та представника вантажоодержувача, ЗПП відправника у наявності, не пошкоджені, відбитки відповідають вказаним у перевізних документах, інших комерційних несправностей не виявлено, вагон забраний зі станції без зауважень.
05.08.2020 року позивач звернувся до начальника виробничого підрозділу «Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії "Одеська залізниця" із скаргою № 05-2/35 на відмову залізниці у складанні комерційного акту. 
Виробничим підрозділом Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії "Одеська залізниця" листом від 06.08.2020 року № ДН-5-07/500 позивача було повідомлено про відсутність підстав для комісійної видачі вантажу із вагону № 95758587 та складання комерційного акту.
Листом від 06.08.2020 року № 06/35 (отриманим відповідачем 06.08.2020 року о 13 год. 35 хв. Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН" повідомило начальника станції Миколаїв-Вантажний про проведення 06.08.2020 року о 15 год. 30 хв. приймання вантажу з вагону № 95758587 за участю експертів Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області, у зв`язку з чим, позивач запропонував відповідачеві направити уповноваженого представника залізниці для участі у прийманні вантажу.
Також, матеріали справи містять складений Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області акт експертизи від 06.08.2020 року № 120-0704, відповідно до якого, встановлено, що експерту для комісійного огляду і переважування замовником експертизи пред`явлений залізничний вагон № 95758587, завантажений зерном пшениці, згідно залізничної накладної масою нетто – 69650 кг. При огляді пломбування вагону встановлено: вагон опломбований непорушеними запірно-пломбувальними пристроями (ЗПП) «Варта – Універсал М», номери ЗПП відповідають даним, вказаним у залізничній накладній. При зовнішньому огляді розвантажувальних бункерів встановлено: на середньому розвантажувальному бункері зі сторони штурвалів вагону, в місці прилягання кришки люку до корпусу бункера з двох сторін (зліва і справа по вертикальних його частинах), виявлено зазори довжиною близько 30 см, в яких затиснуте зерно пшениці. При розкритті (у присутності експерта) верхніх завантажувальних люків та огляду поверхні і місткості вантажу виявлено: між другим та третім (від сходів) завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) з центром поглиблення, розташованим посередині між другим та третім (від сходів) завантажувальними люками. Розмір порожнини складає близько 3 м по поздовжній осі вагону та завглибшки (на стороні штурвалів) візуально до 1 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального бункеру (зі сторони штурвалів) з затиснутим зерном пшениці. Експертом здійснено фотографування. Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися в нестачі вантажу. Огляд вагону проводився експертом двічі: 05.08.2020 року (зовнішній огляд вагону) і повторно 06.08.2020 року (зовнішній огляд вагону, огляд вантажу, переважування маси брутто/тари вагону).
За висновками вказаної вище експертизи, при зважуванні і огляді залізничного вагону № 95758587 за непорушеними пломбами відправника, завантаженого зерном пшениці, фактична маса нетто складає 67600 кг, що на 2050 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття розвантажувальних бункерів не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.
За розрахунками позивача, у відповідності до довідки від 10.09.2020 року, станом на 05.08.2020 року, дійсна вартість однієї тонни вантажу (пшениці), що було прийнято за вказаною вище накладною до перевезення та відправлено зі станції «Сватово» у вагоні №95758587 складала 6730 грн., в т. ч. ПДВ. 
Інших належних та допустимих доказів, підтверджуючих настання подій щодо виявлення нестачі пшениці у залізничному вагоні № 95758587 матеріали справи не містять.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила, що предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м. Миколаїв збитків, завданих нестачею вантажу при перевезенні його залізницею в розмірі 11452,78 грн. 

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви, за якими суд апеляційної інстанції не погоджується з аргументами, викладеними скаржником в апеляційній скарзі.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України    господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України    господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1    ст. 626 Цивільного кодексу України    договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Уклавши його у спрощеній формі, сторони набули низку прав та зобов`язань.
Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.
Статтями 610, 611 Цивільного Кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 623 Цивільного Кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна,    а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Згідно із ст. 307 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі    ст. 908 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України). 
Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Згідно з ст. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 "Про затвердження Статуту залізниць України" (з наступними змінами і доповненнями; далі – Статут залізниць України) накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
Відповідно до ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
За змістом ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. Згідно з ст. 314 Господарського кодексу України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству. 
Згідно зі ст. 24 Статуту залізниць вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів.
Відповідно до ч. 1, 5 ст. 31 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. При цьому, придатність рухомого складу (вагонів) для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці. 
Згідно з п. 4 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів” від 21 листопада 2000 року № 644, відправник зобов`язаний підготувати вантаж до навантаження відповідно до вимог, які забезпечували б збереження його на всьому шляху перевезення та екологічну безпеку і захист навколишнього природного середовища згідно з законодавством. Дрібні місця штучних вантажів відправник повинен об`єднати в більші. 
Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення визначено, що договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній. Факт приймання вантажу до перевезення, завантаженого у вагон (контейнер) відправником, підтверджується підписанням Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, видачу/приймання контейнерів працівниками відправника і залізниці. Вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. 
Крім того, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 32 Статуту залізниць України відправник зобов`язаний підготувати вантаж до перевезення з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. 
Положеннями ст. 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах); прибуття вантажу, який був завантажений залізницею; видачі з місць загального користування вантажів, вивантажених залізницею; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.
Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України "Про затвердження окремих розділів Правил перевезення вантажів” від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5 % маси всіх інших вантажів (тобто, в тому числі, для насіння сої). 
Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, зокрема, якщо вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.
Приписами ст. 113 Статуту залізниць України встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Положеннями ст. 114 Статуту залізниць України передбачено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. 
Згідно зі ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Підпунктом «б» ст. 130 Статуту залізниць України встановлено, що право па пред`явлення претензій та позовів до залізниць має вантажоодержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.
Як унормовано у ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.
Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки людини нормою права.
Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 року зі справи № 3-72гс12).
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Як вбачається з матеріалів справи, вантаж (пшениця м`яка другого класу) було прийнято Акціонерним товариством "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Одеса до перевезення без будь-яких зауважень, що підтверджується фактично укладеним 03.08.2020 року між сторонами по справі договором про перевезення вантажу, оформленим накладною № 49948326, що не заперечується сторонами по справі.
Отже, саме в цей час, відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоотримувачу, в силу приписів п. 110 Статуту залізниць України, було покладено на залізницю, тобто відповідача.
В подальшому, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 05.08.2020 року вагони, навантажені пшеницею та відправлені Товариством з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв на власну адресу згідно накладної від 03.08.2020 року № 49948326, серед яких також був вагон №95758587, були видані Акціонерним товариством "Українська залізниця", м. Київ в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Одеса позивачеві, що підтверджується календарним штемпелем видачі вантажу. 
А саме, наявною в матеріалах справи пам`яткою про подавання вагонів від 05.08.2020 року № 747 на станції Миколаїв-Вантажний, підтверджується передача вказаного вище вагону № 95758587 під вивантаження на під`їзну колію Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м.Миколаїв № 11 о 06 год. 10 хв. 05.08.2020 року. При цьому, вагон № 95758587 було прийнято без заперечень та зауважень уповноваженою особою вантажоодержувача ОСОБА_2 , про що свідчить його особистий підпис. 
В подальшому, як встановлено колегією суддів, 05.08.2020 року працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , було складено акт про виявлення нестачі вантажу у вагоні № 95758587 у розмірі 2 050 кг., без засвідчення часу його складення, а на наступний день, 06.08.2020 року, за участю працівників Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м.Миколаїв: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та експерта РТПП Полєжаєва А.В. о 17 год. 22 хв. було також складено акт, відповідно до якого встановлено, що фактична маса при зважуванні вагона № 95758587 виявилась менше на 2050 кг. Вказаний вище акт засвідчено підписами осіб, які зазначені вище та скріплено печаткою вагової Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв. Вищенаведені обставини стали підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м.Миколаїв звернулось з листом до залізниці про участь її представника в комісійній видачі вантажу о 09 год. 30 хв. 05.08.2020 року.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що фактично видача вантажоотримувачу спірного вагону № 95758587 відбулася саме о 06 год. 10 хв. 05.08.2020 року, а тому, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області, викладеним в оскаржуваному рішенні про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство "НІБУЛОН", м. Миколаїв звернулось з листом до залізниці про участь її представника в комісійній видачі вантажу о 09 год. 30 хв. 05.08.2020 року, тобто вже після видачі вагонів представнику вантажовласника, а саме через 3 год. 20 хв.
Як вбачається з накладної від 03.08.2020 року № 49948326, останню, під час одержання вантажу (п. 53 накладної) за довіреністю від 06.11.2019 року № 622 шляхом накладення електронного цифрового підпису було підписано саме уповноваженою особою позивача – ОСОБА_2 05.08.2020 року о 02 год. 16 хв., що в свою чергу також підтверджує прийняття спірного вантажу позивачем.
Більш того, з наявних матеріалів господарської справи вбачається, що Регіональною торгово-промисловою палатою Миколаївської області акт експертизи від 06.08.2020 року №120-0704, відповідно до якого огляд вагону проводився експертом двічі: 05.08.2020 року (зовнішній огляд вагону) і повторно 06.08.2020 року (зовнішній огляд вагону, огляд вантажу, переважування маси брутто/тари вагону), що дає підстави вважати про можливість експерта за клопотанням позивача більш детально оглянути вантаж, який приймається. 
Таким чином, вже за вказаних вище обставин, позивач міг встановити факт пошкодження вагону № 49948326, мав право ініціювати переваження всієї маси вантажу за умови наявності ЗПП на всіх вагонах та відсутності видимих пошкоджень транспортного складу або відмовитись від приймання вантажу.
Отже, зважаючи на той факт, що на момент прийняття вагону № 95758587 на під`їзній колії Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства "НІБУЛОН", м. Миколаїв № 11 о 06 год. 10 хв. 05.08.2020 року уповноваженою особою позивача вантаж було прийнято без заперечень та зауважень, з моменту прийняття вантажу і до моменту виявлення нестачі пройшов значний проміжок часу, колегія суддів приходить до висновку про забезпечення збереження відповідачем ввіреного йому вантажу з моменту його завантаження на станції «Сватово» до моменту його прийняття уповноваженою особою вантажоодержувача - ОСОБА_2 , а відтак висновки суду першої інстанції щодо недоведенння вини Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Одеса у порушенні господарських зобов`язань перед позивачем є вірним.
При цьому, факт того, що нестача вантажу з вини відповідача або з незалежних від нього причин апелянтом ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не доведено, колегія суддів доходить висновку, що втрата вантажу не свідчить про неналежне виконання зобов`язань щодо перевезення вантажу та не є підставою для настання господарсько-правової відповідальності для залізниці.
Що стосується посилань скаржника на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального права в частині незастосування презумпції вини перевізника колегія суддів зазначає таке.
Як було зазначено раніше апеляційним судом, у відповідності до ч. 2 ст. 308, ч. 3 ст. 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення та припиняється з моменту його видачі одержувачу в пункті призначення. В той же час, згідно ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України та ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
З огляду на зазначені вище норми закону, презумпція вини перевізника у даному випадку не є безумовною обставиною, оскільки знову ж таки, спірний вантаж було прийнято вантажоодержувачем в установленому законом порядку без зауважень та заперечень, відтак доводи скаржника в цій частині, викладені в апеляційній скарзі не приймаються колегією суддів до уваги. 
При цьому, посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 08.04.2019 року у справі № 905/96/17 та постанові Верховного Суду України у постанові від 23.03.2016 року у справі № 6-208цс15 є помилковим з огляду на відмінність суті спорів від суті спору справи, яка переглядається апеляційним судом.
Разом з тим, колегія суддів також не приймає доводи позивача щодо ненадання відповідачем належних та допустимих доказів щодо можливості виникнення нестачі вантажу вже на території скаржника знову ж таки з огляду на те, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі вантажоодержувачу. Відтак, за встановленої судом відсутності вини у незбереженні вантажу залізницею у зазначений вище період, остання, згідно з вимогами процесуального законодавства, не повинна доводити факт нестачі вантажу вже прийнятого скаржником, незалежно від його місцезнаходження.
Щодо зазначеної скаржником в апеляційній скарзі судової практики у подібних правовідносинах, судова колегія зазначає, що остання не може бути застосована при розгляді даної справи з огляду на відсутність подібності зазначених в них обставин з обставинами справи, яка переглядається.
Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вказує про правомірність висновку суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м.Миколаїв та зауважує, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведеного, а відтак, підстави для скасування чи зміни судового рішення у даному випадку відсутні.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м.Миколаїв не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємства «НІБУЛОН», м. Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 18.03.2021 року у справі № 916/2705/20 – залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош