ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

29 березня 2021 року                                                                                

м. Чернівці

справа № 727/6858/20

провадження №22-ц/822/45/219

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 

суддів: Лисака І.Н., Одинака О.О.
       
учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 

апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року, головуючий у першій інстанції Слободян Г.М.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» у серпні 2020 року звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави.

Зазначало, що Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 уклало договір на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи від 12 листопада 2014 року №14541024 на суму 50000 грн. Одночасно Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 уклало договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 12 листопада 2014 року.

Відповідно до п.3.3 договору між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи від 12 листопада 2014 року №14541024 після закінчення строку розміщення депозиту банком 13 травня 2016 року було повернуто депозит та сплачено нараховані проценти шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 коштів в сумі 61601грн. 35 коп.
Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спадкоємець ОСОБА_3 12 лютого 2019 року повідомила філію Чернівецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про відсутність грошових коштів на картковому рахунку ОСОБА_4 .
В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що з карткового рахунку  ОСОБА_4   з червня по липень 2017 року   ОСОБА_1  та   ОСОБА_2  знято грошові кошти в сумі 61400 грн. та списано комісію за зняття готівки в АТМ інших банків в сумі 65 грн. 50 коп.
Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 15 березня 2019 року за рахунок власних коштів поновлено залишки коштів на рахунку ОСОБА_4 на суму 61465 грн. 50 коп.
Спадкоємцю ОСОБА_3 20 березня 2019 року видано грошові кошти в сумі 61465 грн. 50 коп. через касу ТВБВ №10025/052 філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Держаний ощадний банк України»

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошові кошти, одержані без належної правової підстави, в сумі 61465 грн. 50 коп. солідарно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року у позові відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Держаний ощадний банк України» грошові кошти, одержані без належної правової підстави, в сумі 61465 грн. 50 коп. солідарно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність відносин, за яких у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виник обов`язок перед Акціонерним товариством «Держаний ощадний банк України» повернути безпідставно отримані кошти, право Акціонерного товариства «Держаний ощадний банк України» не порушено, оскільки Акціонерне товариство «Держаний ощадний банк України» не є власником коштів, на порушення норм матеріального права.
Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправомірне використання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 платіжної картки ОСОБА_4 та заволодіння грошовими коштами, поновлення Акціонерним товариством «Держаний ощадний банк України» за рахунок власних коштів залишку коштів на рахунку ОСОБА_4 , визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обставин заволодіння коштами. 
Посилається на порушення норм процесуального права, неумотивованість судового рішення. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  з участю третьої  особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,  ОСОБА_3  про стягнення коштів, одержаних без належної правової підстави, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1, 2, 3 ст.1212, ч.1 ст.1213, ч.1 ст.1214 ЦК України та прийшов до висновку про відсутність підстав для захисту права Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у спосіб стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Держаний ощадний банк України» грошових коштів, одержаних без належної правової підстави, в сумі 61465 грн. 50 коп. солідарно.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що право Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» не порушено, з моменту перерахування Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» коштів на рахунок власником грошових коштів були ОСОБА_4 та спадкоємець ОСОБА_3 , у ОСОБА_5 , ОСОБА_2 відсутній обов`язок перед Акціонерним товариством «Держаний ощадний банк України» повернути грошові кошти, які  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зняла з рахунку ОСОБА_4 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 уклало договір на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи від 12 листопада 2014 року №14541024 на суму 50000 грн. Одночасно Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 уклало договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 12 листопада 2014 року.

Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 13 травня 2016 року повернуто ОСОБА_4 депозит та сплачено нараховані проценти шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 61601грн. 35 коп.
Внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори 11 лютого 2019 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з прав на вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, відповідно до умов договору банківського вкладу, що зберігаються у філії територіально-відокремленого безбалансового відділення №10025/052 (ТВБВ№10025/052) філії Чернівецького обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у м.Чернівці на рахунках НОМЕР_4, № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .
Спадкоємець ОСОБА_3 12 лютого 2019 року повідомила філію Чернівецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» про відсутність грошових коштів на картковому рахунку ОСОБА_4 .
В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що з карткового рахунку  ОСОБА_4   з червня по липень 2017 року   ОСОБА_1  та   ОСОБА_2  знято грошові кошти в сумі 61400 грн. та списано комісію за зняття готівки в АТМ інших банків в сумі 65 грн. 50 коп.
Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 15 березня 2019 року за рахунок власних коштів поновлено залишок коштів на рахунку ОСОБА_4 на суму 61465 грн. 50 коп.
Спадкоємцю ОСОБА_3 20 березня 2019 року видано грошові кошти в сумі 61465 грн. 50 коп. через касу ТВБВ №10025/052 філії Чернівецького обласного управління Акціонерного товариства «Держаний ощадний банк України»
Висновком службового розслідування встановлено, що в період з 23 червня 2017 року по 13 липня 2017 року з карткового рахунку ОСОБА_4    знято грошові кошти в сумі 61400 грн. та списано комісію за зняття готівки в АТМ інших банків в сумі 65 грн. 50 коп. Кошти з банкомату з платіжної картки ОСОБА_4 отримували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ОСОБА_1 винала, що вона і її чоловік знімали кошти з платіжної картки ОСОБА_4 . Повідомила, що платіжну картку особисто їй дала ОСОБА_4 для користування коштами, мотивуючи хорошими стосунками з клієнткою відділення ОСОБА_4 . Факт привласнення платіжної картки ОСОБА_1 категорично заперечує. (а.с.18-20).
Постановою Шевченківського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області від 25 лютого 2020 року встановлено, що з карткового рахунку, оформленого ОСОБА_4 , в період червень-липень 2017 року кошти знімались ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 . Неможливо встановити суб`єктивну сторону в діяннях ОСОБА_1 , а саме підтвердити умисел ОСОБА_1 на таємне викрадення коштів із картки ОСОБА_4 . Кримінальне провадження №12019260040000430 від 23 лютого 2019 року зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань закрито на підставі ст.284 ч.1 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 КК України (а.с.29-30).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України  особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
За змістом частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна у однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстав для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто, обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року  у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі № 310/5835/13-ц (провадження № 61-46496св18).
Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 жовтня 2017 року у справі 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно зі  п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останнє просило ухвалити судове рішення, є стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» грошових коштів в сумі 61465 грн. 50 коп. солідарно.

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, зазначалися Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» зняття ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  з банківського рахунку померлої  ОСОБА_4  грошових коштів в сумі 61465 грн. 50 коп. без достатньої правової підстави та поновлення Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» залишку коштів на рахунку ОСОБА_4 . 

Судом першої інстанції встановлено, що Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 укладено договір на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи від 12 листопада 2014 року №14541024.

Також Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 вчинено договір про відкриття та обслуговування рахунку і випуск платіжної картки від 12 листопада 2014 року.
Відповідно до п.1.1 договору між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 на вклад «Строковий пенсійний» для фізичної особи від 12 листопада 2014 року №14541024 вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_3 кошти в сумі 50000 грн., строк зберігання депозиту становить 18 місяців.
На підставі п.2.5 договору після закінчення строку зберігання, вказаного у п.1.1 договору, депозит продовжує зберігатись на рахунку протягом дня повернення депозиту, зазначеного в п.1.1 договору, після чого наступного робочого дня підлягає перерахуванню на поточний рахунок, вказаний у п.3.3 договору.
Відповідно до п.3.3 договору банк зобов`язується повернути депозит та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в установі банку або шляхом видачі готівкою в день повернення депозиту, вказаний в п.1.1 договору.
Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 13 травня 2016 року повернуто ОСОБА_4 депозит та сплачено нараховані проценти шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 61601грн. 35 коп.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. 
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.
Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада                2003 року № 492, до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Після здійснення Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 13 травня 2016 року повернення ОСОБА_4 депозиту та сплати процентів шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 61601грн. 35 коп. правовідносини між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 трансформувалися у правовідносини банківського рахунку.
Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного Банку України № 22 від 21.01.2004, визначено, що власник рахунку в банку - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому.
Відповідно до пункту 1.7 вказаної Інструкції кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.
Отже,  як правильно зазначено судом першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» не є власником або набувачем коштів, які знаходились на поточному рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , а лише вчиняє дії з обслуговування рахунку. 
У такому разі набувачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  збагатилися за рахунок спадкоємця ОСОБА_3 поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Тому потерпілою особою у відносинах з здійснення  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зняття грошових коштів з банківського рахунку померлої ОСОБА_4 № НОМЕР_1 є спадкоємець ОСОБА_3 .
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснено зняття грошових коштів з банківського рахунку померлої ОСОБА_4 у банкоматі з використанням платіжної картки.
Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» 15 березня 2019 року поновлено залишок коштів на рахунку  ОСОБА_4  № НОМЕР_1   на суму 61465 грн. 50 коп., тобто до того стану, у якому він був перед здійсненням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 платіжних операцій.
За таких обставин вимоги про стягнення коштів, одержаних без належної підстави, зводяться до стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 коштів, які поновлено Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на рахунку ОСОБА_4 .
Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. 
Неналежним платником є особа,з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, чинного на час виникнення спірних правовідносин, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Отже кошти, які поновлено Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 на підставі договору банківського рахунку, не можуть бути стягнуті з    ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на підставі  статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки кондикційне зобов`язання між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не виникло.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Судові витрати
На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що судове рішення залишено без змін, судові витрати не підлягають розподілу.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 5 квітня 2021 року.
                                  
Головуючий                                                                 Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                                І.Н. Лисак

                                                                               О.О. Одинак