ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

22 червня 2021 року
м. Харків

справа № 643/11256/20
провадження № 22-ц/818/2284/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів -  Бурлака І.В., Яцини В.Б.,
за участю секретаря - Гришиної А.О.,

ім`я (найменування) сторін:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександр Валентинович, ОСОБА_2 , Державне підприємство «СЕТАМ»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Харківського міського територіального округу Харківської області Малахова Галина Іванівна, ОСОБА_3 ,
представник - ОСОБА_4 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року в складі судді Цвіри Д.М.,
у с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ярмоленко Олександра Валентиновича (далі - приватний виконавець ВОХО Ярмоленко О.В.), ОСОБА_2 , Державного підприємства «СЕТАМ» (далі - ДП «СЕТАМ»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Харківського міського територіального округу Харківської області Малахова Галина Іванівна, ОСОБА_3 про визнання недійсними електронних торгів.
Позов мотивовано тим, що на виконанні приватного виконавця ВОХО Ярмоленко О.В. перебувало виконавче провадження № 60792042 по примусовому виконанню виконавчого листа №638/5172/17, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова 02 грудня 2019 року про стягнення з її чоловіка ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики у загальному розмірі 25799510,80 грн та 8819 грн судового збору.
В межах вказаного виконавчого провадження на електронних торгах була реалізована квартира АДРЕСА_1 .
Вказана квартира є спільним сумісним майном подружжя, оскільки була придбана під час перебування її та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, а тому реалізація зазначеного нерухомого майна за відсутності згоди співвласника є підставою для визнання електронних торгів недійсними.
В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просила накласти заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , заборонити здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаної квартири, вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення, зняття з реєстраційного обліку її та членів її сім`ї, перешкоджання у користуванні квартирою, зміну та розірвання договорів із постачальниками комунальних послуг, послуг охорони, здійснювати демонтаж дверей, зламувати замки вхідних дверей або інші елементи вхідних дверей, вікон, квартирного обладнання, систем забезпечення квартири теплом, газом, електроенергією, здійснення ремонту.
Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , як переможець торгів має можливість у будь-який час відчужити спірну квартиру третім особам, що істотно ускладнить чи унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки. Також, заходи забезпечення позову, вжиті у справі 638/5084/20, частково скасовані постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, а саме залишено заборону відчуження тільки 1/2 частини квартири. Вважає, що вказані заходи забезпечення позову не забезпечують у повній мірі охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідачів, а також реального та ефективного виконання можливого судового рішення. 
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачкою не надано доказів щодо можливості вчинення відповідачами дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову. Доводи позивачки були предметом судового розгляду та судом було відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. Також, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в порядку забезпечення позову на 1/2 частину спірної квартири накладено арешт, що свідчить про відсутність необхідності вжиття додаткових заходів забезпечення позову.
02 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки її доводам, оскільки вони не є тотожними обставинам, викладеним у заяві, щодо якої постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що ОСОБА_2 вчиняє щодо неї протиправні дії, погрожує здійснити демонтаж вхідних дверей та перепродати спірну квартиру третім особам, у разі якщо позивачка не звільнить квартиру самостійно, а також вживає дії щодо зняття з реєстрації місця проживання членів її сім`ї. 
Інші учасники справи ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Матеріали справи свідчать, що на виконанні приватного виконавця ВО ХО Ярмоленко О.В, перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 638/5172/17, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова 02 грудня 2019 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу за договором позики у загальному розмірі 25799510,80 грн та 8819 грн судового збору.
В межах вказаного виконавчого провадження в рахунок погашення заборгованості 05 червня 2020 року проведено електронні торги, предметом яких є квартира АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 . 
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 05 червня 2020 року переможцем торгів визначено ОСОБА_2 , який запропонував ціну 1460000,00 грн (а. с. 32). Вказана сума останнім сплачена в повному обсязі, про що приватним виконавцем 19 червня 2020 року складено акт про проведені електронні торги.
23 червня 2020 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 .
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в межах справи № 638/5084/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного виконавця ВОХО Ярмоленко О.В., ОСОБА_6 про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, виключення з акту опису майна вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частини гаражу № НОМЕР_1 , загальною площею 19,2 кв. м, який розташований по АДРЕСА_3 .
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Предметом позову в даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними електронних торгів В разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому відсутні підстави вважати, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду в цій справі. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 643/16678/18 (провадження № 61-5767 св 19) та від 27 квітня 2021 року у справі № 638/20248/19 ( провадження № 61-11744 св 20).
Враховуючи наведене, та зважаючи на наявність заходів забезпечення позову, вжитих постановою Харківського апеляційного суду від 25 листопада 2020 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами та відсутність підстав для забезпечення позову у визначений позивачкою спосіб. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи ОСОБА_1 про те, що існує необхідність для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки ОСОБА_2 здійснюються дії щодо її виселення з вказаної квартири, а тому існує необхідність захисту її прав, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки питання щодо виселення та вселення осіб у спірну квартиру не є предметом даного позову. До того ж, належних та допустимих доказів щодо порушення прав внаслідок неправомірних дій відповідачів ОСОБА_1 не надано.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 
Повне судове рішення складено 23 червня 2021 року.
Головуючий                                                                 А.В. Котелевець
Судді                                                                         І.В. Бурлака 
       В.Б. Яцина