Номер провадження: 22-ц/813/2452/21 
Номер справи місцевого суду: 947/7823/20
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/7823/20
Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/2452/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів - Погорєлової С.О., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», 
- відповідачі - 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» - адвоката Возіян Андрія Андрійовича на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Калініченка Л. В. 20 жовтня 2020 року, 
встановив:
2. Описова частина
2.1. Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» звернулося до Київського районного суду міста Одеси з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» заборгованість за кредитним договором в сумі - 526 110,85 грн.. 
ТОВ «ІСАГІС» обґрунтовує свої вимоги тим, що за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є - ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі: - за кредитом - 18 363,80 доларів США; - за відсотками - 410 доларів США, що разом еквівалентно - 526 110,85 грн..
В подальшому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, правонаступниками до майна якого є відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Позивач стверджує, що 18.12.2018 року відбувся офіційний аукціон стосовно лоту - право вимоги за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року, та забезпечувальними договорами укладеними до нього. Переможцем вказаного аукціону є позивач, за наслідком чого 15.01.2019 року між ПАТ» Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №1103/К, договори відступлення права вимоги за договором поруки та за іпотечними договорами. На підставі вказаного позивач набув право вимоги за спірним кредитним договором та укладеними до нього забезпечувальними договорами.
Оскільки зобов`язання за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року не були виконані, а боржник помер, ТОВ «ІСАГІС», як правонаступник первісного кредитора, 21.01.2019 року направив на адресу відповідачів повідомлення-вимогу з проханням припинити у строк, що не перевищує 30 робочих днів з отримання вимоги, порушення умов вказаного кредитного договору та сплатити заборгованість в сумі - 526 110,85 грн..
Однак, відповідачі зазначену вимогу не виконали, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом (а. с. 1 - 4).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Черненко Валентин Олексійович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Посилається на те, що спір з приводу заборгованості за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15 серпня 2008 року вже вирішений та був неодноразово предметом спору в рамках цивільних справах №520/7185/13-ц, №520/17508/15-ц, №520/13446/16-ц, за наслідком розгляду яких ухвалені відповідні рішення суду, які набрали законної сили (а. с. 80 - 82).
ОСОБА_2 не скористалась правом надання відзиву на позовну заяву. Відзиву на апеляційну скаргу не надала.

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 20.10.2020 року відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «ІСАГІС» не має права на одержання кредитного боргу за кредитним договором, оскільки позивачем заявлено до стягнення суму заборгованості, яку вже в межах суми прийнятої спадщини з відповідачів було стягнуто судовим рішенням, зобов`язання за яким вже виконані (а. с. 121 - 125).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі адвокат Возіян Андрій Андрійович, діючий від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», просить рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС». 

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) помилковим є посилання суду про виконання відповідачами зобов`язання за кредитним договором; 2) помилковим є твердження суду, що ТОВ «ІСАГІС» не має права на одержання кредитного боргу (а. с. 127а - 134).

2.6 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Черненко Валентин Олексійович, діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 

2. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» - адвоката Возіяна Андрія Андрійовича на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2020 року залишено без руху (а. с. 144).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» - адвоката Возіяна Андрія Андрійовича на рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2020 року (а. с. 153).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.01.2021 року призначено апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС» - адвоката Возіяна Андрія Андрійовича до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а с. 154).
05.05.2021 року від адвоката Черненко Валентина Олексійовича, діючого від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.
13.05.2021 року від адвоката Драгун Ангеліни Святославівни, діючої від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», надійшло клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з перебуванням адвоката у іншому судовому засіданні в Господарському суді Одеської області.
У судовому засіданні адвокат Черненко Валентин Олексійович, діючий від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заперечував проти відкладення розгляду справи. Апеляційну скаргу просив залишити без задоволення.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили, заяв та клопотань не надали. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення правової позиції сторони позивача в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС».

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Возіян Андрія Андрійовича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

15 серпня 2008 року між ПАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 1501/0808/71-167 (далі - Договір), згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі - 45 000,00 доларів США, зі сплатою - 11,9% річних за користування кредитом, строком - з 15.08.2008 року до 15.08.2028 року.
В забезпечення виконання позичальником договірних зобов`язань перед кредитором, цього ж дня між ПАТ «СВЕДБАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 було укладеного Договір поруки № 1501/0808/71-Р-1, за яким ОСОБА_1 поручилась перед Кредитором за виконання Боржником ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008. Умовами вказаного Договору передбачено, що Поручитель і Позичальник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність за виконання кредитного зобов`язання.
Окрім того, на забезпечення виконання Договору укладено Іпотечний договір №1501/0808/71-167-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований у реєстрі за №4656. За умовами даного договору на забезпечення виконання умов Кредитного договору Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю (ПАТ «СВЕДБАНК» належне йому на праві власності майно - житлову квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 .
25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ "Сведбанк" передало ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ "Дельта Банк " замінило ПАТ "Сведбанк" як кредитора у зазначених зобов`язаннях, у зв`язку з чим до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_3 не виконував, перед банком станом на 25.04.2013 року утворилась заборгованість в розмірі - 233 795,25 грн.. ПАТ «Дельта Банк» у червні 2013 року звернулось до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ..
Розгляд вказаного позову здійснювалось Київським районним судом міста Одеси в рамках цивільної справи №520/7185/13-ц.
Під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер відповідач - ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції.
11 травня 2012 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою на підставі претензії ПАТ "СВЕДБАНК" про наявність заборгованості за договором була заведена спадкова справа до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14 вересня 2012 року до нотаріальної контори надійшли заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про прийняття останніми спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , яка складається з частки квартири під АДРЕСА_2 та частки квартири АДРЕСА_1 . Цього ж дня мати померлого - ОСОБА_4 подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь доньки померлого - відповідачки ОСОБА_2.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями майна померлого позичальника ОСОБА_3 .
Згідно листа Третьої одеської державної нотаріальної контори від 25.12.2014 року № 6835/01-16, свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачам не видавались.
За наслідком розгляду вказаної справи апеляційним судом Одеської області від 01.04.2015 року ухвалено рішення, яке набрало законної сили, яким позов Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі - 230 518,12 грн. в межах вартості майна одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині.
Також зазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами заборгованість ОСОБА_3 на час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 складає за тілом кредиту в розмірі - 28 840 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-799,3 грн.) складає - 230 518,12 грн..
При цьому, судова колегія не прийняла до уваги розрахунок заборгованості позивача щодо суми заборгованості померлого ОСОБА_3 , який був складений після його смерті станом на 25.04.2013 року за відсотками в розмірі - 410 доларів США, що згідно курсу НБУ (100 доларів США-799,3 грн.) складає - 3 277,13 грн..
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, судом встановлено, що з відповідачів, як спадкоємців померлого ОСОБА_3 , рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 року по справі №520/7185/13-ц, було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року в сумі - 230 518,12 грн. в межах вартості майна одержаного у спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині, а відтак зазначені обставини додатковому доказуванню не підлягають.
ОСОБА_1 25 грудня 2015 року звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) про скасування та вилучення заборон щодо нерухомого майна. Відповідно до уточнених позовних вимог позивач просила: скасувати обтяження, внесене до Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, про обтяження на підставі договору іпотеки від 15 серпня 2008 року щодо квартири АДРЕСА_3 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 ; скасувати обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек, про обтяження іпотекою зазначеної квартири та зобов`язання ПАТ «Дельта Банк» повернути правовстановлюючі документи на квартиру.
Зазначений позов розглядався Київським районним судом міста Одеси в межах цивільної справи №520/17508/15-ц.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано обтяження, що внесене до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 7751702 від 15 серпня 2008 року, зареєстроване приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О. В.; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава обтяження: договір іпотеки, 4656, 15 серпня 2008 року, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Носенко О. В.; об`єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 12738003, що належить на праві власності ОСОБА_3 . Судом скасовано обтяження, внесене до Державного реєстру іпотек від 19 листопада 2012 року під реєстраційним номером 7752245, зареєстроване приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В. С.; тип обтяження: іпотека; підстава обтяження: договір купівлі-продажу прав вимог між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», 1306, 25 травня 2012 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г.; об`єкт обтяження - квартира, двокімнатна квартира, загальною площею 56, 9 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 12738003; іпотекодержатель: ПАТ «Дельта Банк», код: 34047020, 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36Б; іпотекодавець - ОСОБА_3 . Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» повернути ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення Київського районного суду міста Одеси від 28.07.2016 року залишено без змін постановою Верховного Суду від 30.01.2019 року.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси та постановою Верховного Суду встановлено, що ОСОБА_1  добровільно, до відкриття виконавчого провадження, виконала зазначене рішення Апеляційного суду Одеської області від 01 квітня 2015 року у повному обсязі, про що свідчать надані до суду квитанції про сплату боргу від 16 липня 2015 року № 52592715, від 22 липня 2015 року № 53081765, від 23 липня 2015 року № 53157893, від 27 липня 2015 року № 53427657, від 31 липня 2015 року № 55112063, від 31 липня 2015 року № 54396205.
Відповідно до листа головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Полякова О. Г. на виконанні перебувають виконавчі провадження № 49410332 та № 49411822 з примусового виконання виконавчих листів № 520/7185/13-ц, виданих Київським районним судом м. Одеси 14 травня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошової суми у розмірі - 230 518,12 грн. та - 3 474,16 грн., відкритих за заявою про примусове виконання ПАТ «Дельта Банк» від 16 листопада 2015 року.
31.10.16 року ПАТ «Дельта Банк» знов звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, в якому просило стягнути з останніх, як зі спадкоємців в межах вартості отриманого у спадщину майна, на користь банку заборгованість за кредитним договором №1501/0808/71-167 від 15.08.08 в розмірі - 487 942,82 гривень, з яких сума заборгованості за кредитом - 477 286,66 гривень, пеня - 10 656,16 гривень та судові витрати - 7 319,44 гривень.
Зазначений позов розглядався Київським районним судом міста Одеси в рамках цивільної справи №520/13446/16-ц.
За наслідком розгляду вказаної справи, 05.10.2017 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено.
Зазначене рішення суду не оскаржувалось в апеляційному порядку, а відтак набрало законної сили. Як вбачається, під час його ухвалення судом також підтверджено і встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 по справі №520/7185/13-ц, провадження - 22-ц/785/2919/15, банком було уточнено позовну заяву та пред`явлено вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як спадкоємцям померлого ОСОБА_3 , лише 10.06.2014р. однак відповідачами рішення Апеляційного суду Одеської області виконано відповідачами.
Судом встановлено, що вимога кредитора пред`явлена більш ніж через 4 роки до спадкоємців боржника, враховуючи те, що Банку було достовірно відомо про відкриття спадщини ще в 2012 році, беручи до уваги рішення Апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015 по справі №520/7185/13-ц.
18 грудня 2018 року відбувся аукціон стосовно лоту - право вимоги за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року та договором поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008 року. Переможцем вказаного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-EA-2018-10-3 l-000204-b.
На підставі проведеного аукціону 15.01.2019року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1103/К, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» передає, а ТОВ «ІСАГІС» приймає у власність майнові права, які виникли та/або можуть виникати у майбутньому.
У Додатку № 1 до зазначеного Договору наводиться перелік договорів за якими право вимоги переходить до ТОВ «ІСАГІС», а саме: Кредитний договір № 1501/0808/71- 167 від 15.08.2008 року, Іпотечний договір № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року та договір поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008 року.
15.01.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» укладено договір відступлення прав вимоги за договором поруки № 1501/0808/71-167-Р-1 від 15.08.2008 року, за яким до ТОВ «ІСАГІС» переходить право вимоги за даним договором.
15 січня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ІСАГІС» укладено договір відступлення прав вимоги за Іпотечним договором № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрований у реєстрі за № 13. Згідно умов цього договору до ТОВ «ІСАГІС» переходить право вимоги за Іпотечним договором № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року з усіма додатками та додатковими угодами, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстрований у реєстрі за № 4656, що укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», іменований надалі «Банк», в особі заступника директора Одеського відділення з роздрібного бізнесу - заступника керуючого Одеським регіональним департаментом Осмоловської Валентини Іванівни, з одного боку і ОСОБА_3 , в якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за Кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року.
16 січня 2019 року на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» та п. 11. Іпотечного договору № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року ТОВ «ІСАГІС» на адресу ОСОБА_1 направлено Повідомлення-вимоги з проханням припинити у строк, що не перевищує 30 робочих днів з моменту отримання вимоги, порушення умов Іпотечного договору № 1501/0808/71-167-Z-1 від 15.08.2008 року та сплатити заборгованість за Кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року в сумі - 526 110, 85 грн. та надано реквізити для оплати.
23 січня 2019 року вказане повідомлення було отримане ОСОБА_1 , про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
У наданому позивачем по даній справі розрахунку заборгованості станом на 15.01.2019 року заборгованість за кредитним договором № 1501/0808/71-167 від 15.08.2008 року зазначена в сумі - 18 363,80 доларів США - за тілом кредиту, - 410 доларів США - відсотки, що разом еквівалентно - 526 110,85 грн..

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановлені договором.
У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За положеннями ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи із системного аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
В частинах 1 та 2 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ІСАГІС».

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин, що не може бути підставою для скасування оскарженого рішення суду.   
Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року, по справі № 520/17508/15-ц, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про скасування та вилучення заборон щодо нерухомого майна серед іншого встановлено, що виконання спадкоємцями зобов`язання спадкодавця за кредитним договором у межах вартості успадкованих прав та обов`язків свідчить про виконання зобов`язань спадкоємцем боржника у повному обсязі. Вказане дає підстави для висновку про припинення як основного зобов`язання з наданого кредиту, так і похідного зобов`язання з іпотеки, за іпотечним договором від 15 серпня 2008 року № 1501/0808/71-167-Z-1, у зв`язку з виконанням основного зобов`язання.
Тобто, Верховним судом по вищевказаній справі було підтверджено виконання Відповідачами зобов`язання за Кредитним договором від 15.08.2008 року.
Наведеними вище нормами та встановленими судами обставинами спростовуються доводи сторони позивача, які у переважній більшості зводяться до необхідності переоцінки доказів, їх дослідження і встановлення обставин, які на думку апелянта свідчать про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Возіяна Андрія Андрійовича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Возіяна Андрія Андрійовича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Возіян Андрія Андрійовича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСАГІС», - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 20 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 24 травня 2021 року. 
                                               
Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк 

С. О. Погорєлова