ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року м. Черкаси   

Справа № 712/173/21		
Провадження № 22-ц/821/836/21		
категорія: 305030000 	  	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого                  Єльцова В. О.
суддів:                              Бородійчука В. Г.
                            Карпенко О. В.
учасники справи:
позивач - Черкаський міський центр зайнятості
відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача  ОСОБА_1  на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Черкаського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 

в с т а н о в и в :
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Черкаський міський центр зайнятості звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів у сумі 22962,20 грн. та судового збору у розмірі 2102,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Черкаського міського центру зайнятості  по питанню сприяння у працевлаштуванні. 
Наказом Черкаського міського центру зайнятості № НТ200810 від 10.08.2020 ОСОБА_1 на підставі поданої заяви було надано статус безробітного з 10.08.2020 року у відповідності до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення»  та з того ж дня йому було призначено виплату допомоги по безробіттю у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». 
В подальшому до Черкаського міського центру зайнятості надійшла інформація від МФУ про те, що ОСОБА_1 в період перебування на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості отримує дохід від Управління Пенсійного фонду у м. Черкасах за ознакою 303 з назвою «Пенсія за вислугу років» з датою початку виплати з 01.09.2005 року. 
За результатами обробки отриманих даних Черкаським міським центром зайнятості було складено Акт перевірки достовірності даних безробітних, розслідування страхових випадків № 667/1 від 29.10.2020 року, яким було встановлено, що ОСОБА_1 на момент отримання статусу безробітного та в період подальшого перебування на обліку в Черкаському міському центрі зайнятості в статусі безробітного, приховав факт отримання пенсії за вислугою років. 
Наказом Черкаського міського центру зайнятості № НТ 201111 від 11.11.2020 було припинено реєстрацію як безробітного ОСОБА_1 , та припинено виплату допомоги по безробіттю, в зв`язку з її призначенням на підставі документів, що містять неправдиві відомості. 
Таким чином, ОСОБА_1 не мав права на отримання статусу безробітного, а відповідно і на отримання допомоги по безробіттю, а допомога по безробіттю отримана з 10.08.2020 по 11.11.2020 в сумі 22962,20 грн. є незаконно отриманою сумою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Черкаського міського центру зайнятості кошти в сумі 22962,20 грн.
Компенсовано Черкаському міському центру зайнятості суму судового збору в розмірі 2102,00 грн., сплаченого за платіжним дорученням № 4148 від 21 грудня 2020 року, за рахунок держави у порядку, встановленому законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, відповідач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.2021 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що приймаючи рішення у справі, суд не звернув увагу на вимоги ст. 1215 ЦК України і в своєму рішенні взагалі не зазначає, чому не застосував вказану норму. Рішенням суду не спростовано його заперечення на позов про те, що звертаючись до позивача, він не мав умислу приховати якісь дані про себе. Більше того, позивач сам визначає, які документи необхідно було надати для призначення допомоги по безробіттю, в тому числі надана була довідка про отримання пенсії по інвалідності.
Вважає, що позивач проявив халатність при прийнятті рішення про призначення йому допомоги по безробіттю.
Відповідач стверджує, що виплачена йому допомога по безробіттю була проведена позивачем добровільно на підставі прийнятого рішення про це. Як вбачається з позовної заяви рахункова помилка відсутня. Що стосується недобросовісності отримання позивачем допомоги, вказує, що ця обставина позивачем не доведена, а скаржником були надані всі необхідні документи, жодної інформації не приховував.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 19.04.2021, позивач вказує, що рішенням суду повно та всебічно досліджено всі матеріали справи.
       Вказують, що доводи викладені в апеляційній скарзі та документи, що подані до неї, не спростовують правову позицію викладену в рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.03.20201.

Надходження апеляційної скарги
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року відкрито провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 22 квітня 2021 року справу призначено в порядку письмового провадження без виклику сторін у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Черкаського міського центру зайнятості по питанню сприяння у працевлаштуванні.
Наказом Черкаського міського центру зайнятості № HT 200810 від 10.08.2020 року ОСОБА_1 на підставі поданої заяви було надано статус безробітного з 10.08.2020 року у відповідності до ст. 43 ЗУ «Про зайнятість населення».
Наказом Черкаського міського центру зайнятості № HT 200810 від 10.08.2020 року ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю у відповідності до ч. 1, 3, 4 ст. 22 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Відповідно до Акту перевірки достовірності даних безробітних № 667/1 від 29.10.2020 було встановлено, що ОСОБА_1 не повідомив про факт отримання права на пенсію за вислугою років з 01.09.2005 року.
Як вбачається з довідки № 639 від 15.02.2021, виданої ГУ ПФУ в Черкаській області, ОСОБА_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного  фонду України в Черкаській області (сервісний центр в м. Черкасах) і отримує пенсію по інвалідності (друга група) з 05.09.2019 року згідно Закону України «Про прокуратуру».
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Таким чином, на момент призначення виплати допомоги по безробіттю ОСОБА_1   отримував пенсію по інвалідності та мав право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» з 01.09.2005 року, а тому не мав права на отримання статусу безробітного.
Наказом Черкаського міського центру зайнятості від 11.11.2020  року № НТ 201111 реєстрацію як безробітного та виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1    було припинено у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних, відповідності до п. 8, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення».
11.11.2020 Черкаським міським центром зайнятості було видано наказ № 230 «Про повернення коштів», згідно якого ОСОБА_1 було зобов`язано повернути кошти протягом 15 днів після отримання копій даного наказу, виплачених йому, як допомога по безробіттю в сумі 22962,20 грн.

2. Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що 10.08.2020 ОСОБА_1 звернувсь із заявою до Черкаського міського центру зайнятості про надання йому статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 3, 4).
Відповідно до персональної картки № 23002008100005, дата створення 10.08.2020, ОСОБА_1 10.08.2020 наданий статус згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». У вказаній картці зазначено, що особа з інвалідністю (а.с. 5-6).
Відповідно до акту перевірки достовірності даних безробітних № 667/1 від 29 жовтня 2020 року, складеного провідним фахівцем відділу працевлаштування населення Галушко Ю.В., за участю начальника відділу організації працевлаштування населення Буші Н. А., провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку Сидоренко Т. Ю. , встановлено, що ОСОБА_1 не повідомив про факт отримання права на пенсію за вислугу років з 01.09.2005, а тому допомога по безробіттю нарахована в період з 10.ю08.2020 по 28.10.2020 підлягає поверненню (а.с. 7-8).
Відповідно до наказу від 11.11.2020 року № 230 «Про повернення коштів», ОСОБА_1 було зобов`язано повернути кошти протягом 15 днів після отримання копій даного наказу, виплачених йому, як допомога по безробіттю в сумі 22962,20 грн. (а.с. 9).
Як вбачається з довідки № 639 від 15.02.2021, виданої ГУ ПФУ в Черкаській області, ОСОБА_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного  фонду України в Черкаській області (сервісний центр в м. Черкасах) і отримує пенсію по інвалідності (друга група) з 05.09.2019 року згідно Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 23).
Зазначені обставини сторонами не спростовані і не заперечувались.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Чернігівського обласного центру зайнятості, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на момент призначення допомоги по безробіттю, отримував пенсію по інвалідності та мав право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» з 01.09.2005, а тому не мав права на отримання статусу безробітного.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.
Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.
Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.
Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частин другої, третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов`язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Черкаського міського центру зайнятості, оскільки позивачем не доведено та не надано належних і допустимих документальних доказів наявності у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у серпні 2020 року до Черкаського міського центру зайнятості заяви про надання статусу безробітного.
Крім того, ця інформація не є конфіденційною і Черкаський міський центр зайнятості не позбавлений права перевіряти її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю.
Більше того, з персональної картки № НОМЕР_1 , дата створення 10.08.2020, вбачається, що ОСОБА_1 , не приховуючи будь-яких даних про себе, вказав, що закінчив Харківський юридичний інститут, має вищу юридичну освіту за спеціальністю правознавство, останнє місце роботи Головне управління ДПС у Черкаській області, є особою, яка не досягла пенсійного віку, отримує пенсію за інвалідністю, що підтверджує факт надання відповідачем всіх достовірних даних щодо своєї особи. 
Окрім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Наказ Черкаського міського центру зайнятості № 230 від 11.11.2020 року щодо повернення ОСОБА_1 коштів складений на підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та даних обміну з МФУ. Проте, в матеріалах справи відсутні дані обміну з МФУ, згідно яких виявлено факт отримання права на пенсію за вислугою років з 01.09.2005 ОСОБА_1 , на підставі яких винесений наказ про повернення коштів. Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду документальних доказів, яким чином та підставі чого створена комісія з розслідування страхових випадків.
У постанові № 753/15556/15-ц від 16.01.2019 Великою Палатою зроблено висновок, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. 
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовні ший спосіб (рішення у справах «Баєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість та ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Баєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених обставин не врахував та прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Черкаського міського центру зайнятості.
За таких обставин, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2021 року підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позовних вимог Чернігівського обласного центру зайнятості.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382, 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Черкаського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасувати та ухвалити нове.
В задоволенні позовних вимог Черкаського міського центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий

Судді: