ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 травня 2021 року
м. Харків
справа №636/655/20
провадження №22-ц/818/301/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Кругової С.С., Н.П. Пилипчук.,
за участю секретаря судового засідання – Супрун Я.С.,
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова на рішення Чугуївського міського суду Харківської області, ухвалене 27 травня 2020 року в складі судді Гуменного З.І.,
УСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу (далі – КЕВ) м. Харкова, в якому просив зобов`язати відповідача подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартиру АДРЕСА_1 з числа службових КЕВ.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він разом з дружиною і сином зареєстровані і постійно мешкають в указаній квартирі, житловою площею 17,5 кв.м, яка має статус службової. В зазначену квартиру позивач поселився на підставі службового ордера №015345 від 27.08.2013, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 з даної квартири знято статус «службова». На цей час позивач має календарну вислугу більше 25 років, є учасником АТО, ветераном війни - учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав. ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак отримав відповідь, що на цей час КЕВ м. Харкова не має можливості забезпечити його та сім`ю іншим постійним житловим приміщенням, хоча забезпечення житлом для постійного проживання передбачено «Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженим постановою КМУ від 03.08.2006 №1081. Враховуючи неврегульованість цього питання, КЕВ м. Харкова не може самостійно вирішити дане питання та позивачу було запропоновано звернутись до суду.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27 травня 2020 року позов  ОСОБА_1  до КЕВ м. Харковазадоволено. Зобов`язано КЕВ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових КЕВ.
Рішення суду мотивовано тим, що бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України (далі – ЗСУ) та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України №380 від 31.07.2018, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем звільненим в запас, має календарну вислугу більше 25 років, є учасником АТО, ветераном війни – учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не КЕВ м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання КЕВ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Внаслідок бездіяльності відповідача позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. Суд вважав, що доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло. Посилання відповідача на окреме доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 №19360/з позбавлене юридичного сенсу з огляду на те, що вказане доручення не є нормативно-правовим актом, який регламентує питання, пов`язані з предметом позову. Ніякого зв`язку вказане розпорядження з предметом спору не має та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового.
Не погодившись з рішенням Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подав апеляційну скаргу, якою просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду суперечить чинному законодавству, ухвалено з численними порушеннями норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Судом повністю проігноровані доводи відповідача. Суд не в повній мірі дослідив фактичні обставини справи, не проаналізував їх відповідність нормам чинного законодавства з даного питання. Судом не було досліджено факт вислуги років позивача та факт його перебування на квартирній черзі (загальній – №213), не проаналізовано причинно-наслідковий зв`язок між цими фактами. Як на підставу задоволення позовних вимог суд посилається на Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка була затверджена наказом Міністерства оборони України №737 від 30.11.2011 та втратила чинність з прийняттям Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом міністра оборони України №380 від 31.07.2018. Крім того, відповідач у своїй діяльності завжди керується нормами чинного законодавства та суворо їх дотримується. Відмова в задоволенні вимог позивача не є порушенням його прав, а тільки виконанням норм законодавства, які будуть порушені, якщо відповідачем буде подано клопотання до Чугуївської міської ради без дотримання черговості; також буде порушено переважне право на житло інших військовослужбовців, які знаходяться в першочерговій черзі перед позивачем й, відповідно, будуть порушені такі основні принципи права як принцип рівності і справедливості.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити рішення суду без змін, а скаргу – без задоволення, посилаючись на те, що апелянтом не надано достатніх доказів, які б свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального права; не вказано який закон судом не застосовано або застосовано неправильно. Позивач вважає оскаржуване рішення обґрунтованим і законним, ухваленим з урахуванням норм міжнародного та національного законодавства.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін у справі, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно статті 367 Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 01.08.1994 та 19.08.2019 звільнений з військової служби в запас за ст. 26 ч. 5 п. 2 п.п. «а» - у зв`язку із закінченням строку контракту Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу, що підтверджується витягом із послужного списку особової справи № Б-232 (а.с. 24).
ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , разом з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 (а.с. 23).
В зазначену квартиру позивач заселився на підставі службового ордера №015345 від 27.08.2013, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради на підставі рішення №324 від 08.08.2013, у зв`язку з проходженням військової служби (а.с. 19).
Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 з даної квартири знято статус «службова», що підтверджується витягом з протоколу №11 від 07.11.2014 (а.с. 21).
На цей час позивач є військовослужбовцем в запасі, має календарну вислугу більше 25 років, є учасником АТО, ветераном війни – учасником бойових дій, на підтвердження чого надано посвідчення серії НОМЕР_2 та довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України та про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченнях їх здійснення (а.с. 15-17), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, що підтверджується довідкою про перебування на обліку (а.с. 22).
10.01.2020 року ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак з відповіді №165 від 13.01.2020 т.в.о. начальника КЕВ м. Харкова Бірюцького А. вбачається, що згідно окремого доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 №19360/з, з метою створення службового житлового фонду у гарнізонах ЗСУ в зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку, житлом в межах чинного законодавства, надано відповідне розпорядження стосовно неподавання командирами військових частин, керівниками установ та організацій ЗСУ до квартирно-експлуатаційних відділів пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження (а.с. 18).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на час виникнення спору перебував на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов в загальній черзі з 23.11.2005 за №213.
03.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до начальника КЕВ м. Харків з рапортом про розгляд питання щодо вилучення із числа службового житла жилого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 20).
Згідно витягу з протоколу №11 засідання житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2014 постановлено надати на підставі вимог наказу МО України №401 від 19.06.2014 дозвіл на зняття статусу «службове житло» з житлових приміщень, які займають військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 та особи, звільнені з лав ВС України з подальшим зняттям з квартирного обліку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яку займає капітан ОСОБА_1 та члени його родини ( а.с. 21).
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.
За правилами пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
Згідно статті 118 ЖК України службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК України та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Згідно зі статтями 47, 48 ЖК УРСР жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян.
На час звернення до КЕВ позивач постійним житлом не забезпечений і перебуває на квартирному обліку КЕВ зі складом сім`ї три особи в загальній черзі і не підлягає виселенню зі службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення.
Згідно з ордером на спірне жиле приміщення №015345 від 27.08.2013 (а.с. 19) його житлова площа складає 17,5 кв.м.
З огляду на вищезазначене судова колегія вважає, що позивач має право на отримання житла для постійного проживання, має право обрати спосіб такого забезпечення, що передбачений п. 3 Порядку. 
Докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 володіє чи володів на праві власності будь-яким нерухомим майном, приймав участь в приватизації державного житлового фонду, поліпшив житлові умови або був засуджений до позбавлення волі понад шість місяців, в матеріалах справи відсутні.
Оскільки саме клопотання КЕВ про виключення квартири з числа службових є підставою для прийняття такого рішення виконавчим комітетом відповідної ради, а КЕВ заперечує проти звернення з таким клопотанням не у зв`язку із порушенням позивачем встановленої процедури звернення, а у зв`язку з розпорядженням про не подавання командирами військових частин, керівниками установ та організацій ЗСУ до квартирно-експлуатаційних відділів пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження, судова колегія вважає наявними підстави для визнання за позивачем права на виключення спірної квартири з числа службового житла КЕВ.
Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Вказаним Порядком на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
У пункті 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Пунктом 10 розділу 7 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 06.09.2018 ( надалв Інструкція), передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Відповідно до пункту 4 розділу I Інструкції військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленою нормою. Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Отже, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Харківської міської ради. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не подаючи відповідне клопотання, відповідач прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання подати відповідне клопотання, оскільки позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, звільненим в запас, має календарну вислугу більше 25 років, є учасником антитерористичної операції, перебуває на квартирному обліку, але постійного житла до цього часу не отримав, а отже має право на забезпечення житлом, зокрема право на виключення житла з числа службового та забезпечення ним в подальшому для постійного проживання.
Згідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відсутності підстав для зобов`язання відповідача направити до Харківської міської ради клопотання про виключення з числа службового житла квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Апеляційний суд не приймає надані представником відповідача докази щодо зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку, виходячи з наступного.
Під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача була долучена довідка №1052 від 28.02.2020 за підписом тво начальника КЕВ м. Харкова Бірюцького А., надана військовослужбовцю ОСОБА_1 в тому, що він перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 23.11.2005 за №213. Склад родини 3 особи: основний, 1977 р.н., дружина, 1979 р.н., син, 2000 р.н. (а.с. 48).
27.05.2021 представником КЕВ м. Харків до суду апеляційної інстанції подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів, серед яких довідка від 26.05.2021 №2247 за підписом начальника КЕВ м. Харків Сального О., надана в тому, що ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні згідно витягу з протоколу №1 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2020.
Частинами 2, 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За змістом пункту 6 частини 2 статті 356, частини 3 статті 367 та пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини 1 статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які були витребувані раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Таких обставин апеляційним судом встановлено не було.
Матеріалами справи підтверджується обізнаність апелянта про розгляд судом першої інстанції справи за позовом ОСОБА_1 до КЕВ м. Харкова. Оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції 27.05.2020. З 20.01.2020 по 27.05.2020 відповідач не надав суду доказів, що позивач не перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, а навпаки в матеріалах справі місться дві довідки КЕВ від 12.01.2020 № 365 ( а.с. 22) та від 28.02.2020 № 1052 про перебування ОСОБА_1 на кавартирному обліку. 
З поснень представника КЕВ, доказів що містясься в матерілах справи не вбачається об`єктивних причин, які б перешкодили КЕВ в наданні доказів зняття позивача з квратирного обліку до суду першої інстанції. 
Оскільки апелянтом не наведено доказів неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, вони не приймаються апеляційним судом.
Відповідно положень статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Таким чином, суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.
Посилання відповідача на недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових, - не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
Інструкція передбачає виключення квартири з числа службових за умови перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку на квартирному обліку в ЗСУ і відповідність займаного житла нормам законодавства, а не згідно настання черги на отримання житла.
Житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 ЖК УРСР (пункти 1, 2 розділу VI Інструкції).
Суд першої інстанції обґрунтованого виходив із того, що відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови (зволікання) у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності позитивного рішення житлової комісії військової частини та наказу МО України з цього приводу. Немотивована бездіяльність відповідача обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним військовослужбовця для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №636/1514/19 (провадження №61-19985св19). Підстав для відступу від висновків, висловлених у зазначеній постанові, колегією суддів не встановлено.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, а також висновків суду не спростовують.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог статей 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.
Керуючись, ст. ст. 294, 315, 352, 362, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова – залишити без задоволення.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 27 травня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року.
Головуючий                                                                                   О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                              С.С. Кругова

                                                                                                Н.П. Пилипчук