П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  240/12176/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Капинос Оксана Валентинівна 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

20 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на  рішення Житомирського окружного адміністративного суду  від  29 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з адміністративними позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст.182-1 КЗпПУ, як одинокій матері, за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що при звільненні їй не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період з 2016 по 2019 рік. Вважає таку бездіяльність протиправною.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року в задоволенні позові відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Апелянт посилається на положенням Закону №2011-ХІІ, зокрема п. 14 ст. 10-1  якого визначено, що у рік звільнення військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також ні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
02 березня 2021 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від відповідача, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
Виходячи з приписів ст.311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в справі матеріалами, ОСОБА_1 проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді чергового зі зв`язку та радіотехнічного забезпечення польотів батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.12.2019 №228 позивача звільнено та виключено зі списків особового складу частини з 19.12.2019.
Оскільки при звільненні позивачу не виплачено компенсацію за невикористану соціальну додаткову відпустку, 12.06.2019 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, у якій просила повідомити чи надавалася їй щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2012-2019 роки та якщо така відпустка не надавалась, виплатити компенсацію за невикористану соціальну додаткову відпустку за 2012 - 2019 роки,  як одинокій матері.
Листом від 15.07.2020 №350/249/605 відповідач повідомив, що за у 2012-2015 роках щорічна додаткова оплачувана відпустка надавалася, що підтверджується наказами. Разом з тим, виплата грошової компенсації за додаткову соціальну відпустку допускається лише при звільненні, але позивачем не було належним чином подано заяви за 2016-2019 роки з проханням надати додаткову відпустку з підтверджуючими документами, які б довели статус "одинока матір" . Тому, додаткова відпустка у зазначені роки не надавалась.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки у спірний період позивач не зверталася до відповідача із заявами на отримання додаткової соціальної відпустки, документів підтверджуючих свій статус не надавала, не надано таких  і при звільненні, суд вважає, що позивач при звільненні за  2016-2019 роки не набула права компенсацію за невикористані календарні дні  щорічної додаткової соціальної відпустки як "одинокій матері", тому відсутня протиправність у діях відповідача.
Колегія судді не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) установлюються такі види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно зі статтею 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
Згідно з частиною 1 статті 19 Закону №504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів.
Вказана норма діє з 01.01.2010, тобто з часу набуття чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту багатодітних сімей" від 19.05.2009 №1343-V та до абзацу третього пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.
В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.
Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.
У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набула за період проходження нею військової служби.
Так правові висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18.
Крім того, відповідно до п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, на час прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу, відповідачем протиправно не проведено з нею усіх необхідних розрахунків, зокрема, щодо нарахування та виплати грошових компенсацій за невикористані календарні дні додаткової відпуски як одинокій матері.
Варто зауважити, що у своїй відмові та у відзиві відповідач вказує, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з матір`ю, що включає в себе обов`язок матері щодо утримання та виховання дитини не доводить факт відсутності участі батька у вихованні дитини. Водночас, зазначає, що позивачем не було належним чином подано заяви за 2016-2019 роки з проханням надати додаткову відпустку.
Водночас, у листі від 15.07.2020 року відповідач зазначив, що ОСОБА_1 надавалась додаткова відпустка за 2012-2015 роки, що підтверджується наказами командира військової частини НОМЕР_1 №137 від 19.07.13, №262 від 04.12.14 та №13 від 19.01.15.
Так, з матеріалів справи слідує, що в даному спорі не є предметом оскарження ненадання відпустки позивачці як одинокій матері, натомість ОСОБА_1 звернулася з позовом щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки 
З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що на час прийняття наказу про виключення позивачки зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачкою усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки з 2016 року до 2019 року.
Відтак, не є обґрунтованими доводи апелянта про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з матір`ю не доводить факт відсутності участі батька у вихованні дитини. Адже в матеріалах справи міститься довідка видана ОСОБА_2 , про те, що батько ОСОБА_3 не цікавиться навчанням дочки та не відвідує гімназійні свята, батьківські збори.
Крім того, в матеріалах справи наявна довідка видана виконкомом Новогуйвинської селищної ради, відповідно до якої згідно акту обстеження №55 від 18.02.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , проживають за адресою АДРЕСА_1 з 2014 року.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у листі від 15.07.2020 №350/429/605 у відповідь на запит ОСОБА_1 . Військова частина НОМЕР_1 не заперечувала права позивачки на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, вказавши на те, що така компенсація здійснюється один раз протягом одного календарного року і за цей час може змінитися статус одинокої матері, тому роботодавець має право вимагати поновлення зазначених документів один раз на рік. Однак, колегія суддів зауважує, що наперекір зазначеному Військовою частиною НОМЕР_1 не висувалася вимога до   ОСОБА_1 про поновлення зазначених вище документів.
Отже, відповідач не довів правомірність ненарахування та невиплати позивачці при звільненні грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої статтею 182-1 Кодексу законів про працю України, як одинокій матері, за період з 2016 року по 2019 рік, що свідчить про наявність протиправної бездіяльності.
Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, з метою захисту порушеного права позивача колегія суддів вважає необхідним необхідно зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст.182-1 КЗпПУ, як одинокій матері, за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як одинокій матері за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої ст.182-1 КЗпПУ, як одинокій матері, за період з 2016 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.