П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2021 року
м. Рівне

Справа № 564/652/16-ц
Провадження № 22-ц/4815/651/21

Головуючий у Костопільському районному суді 
Рівненської області: суддя Грипіч Л.А.
Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:
09 год. 49 хв. 12 січня 2021 року в м. Костопіль
Рівненської області
Повне рішення складено: 22 січня 2021 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" - адвоката Панаса Володимира Степановича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

       У березні 2016 року в суд звернулось Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ "Укргазбанк" або банк) з  позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої вимоги, банк покликався на укладений між сторонами 03 жовтня 2007 року кредитний договір.
За його умовами, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 28 000 доларів США на строк з 03 жовтня 2007 року по 22 квітня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, в сумі 35 000,00 доларів США на строк з 23 квітня 2008 року по 17 червня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,3% річних, в сумі 45 000,00 доларів США на строк з 18 червня 2008 року по 09 вересня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,8% річних та в сумі 55 000,00 доларів США на строк з 10 вересня 2008 року по 02 жовтня 2019 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,4% річних. Проте через неналежне виконання відповідачем умов договору станом на 12 березня 2016 року за нею утворилася заборгованість.
       З наведених мотивів просив стягнути з  ОСОБА_1  на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" грошові кошти:суму кредиту, що стягується достроково - 16 936,82 дол. США; прострочена заборгованість по кредиту - 6 535,63 дол. США; поточна заборгованість по процентах - 112,86 дол.США; прострочена заборгованість по процентах - 3 491,63 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 45 797,86 гривень; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 17 494,06 гривень; а всього 27 076,94 дол. США та 63 291,92 гривень. 
       Також банк просив стягнути на свою користь з відповідача штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки в сумі 45 800 гривень. 
Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області  від 05 травня 2016 року провадження у справі зупинено до розгляду судом справи за позовом  ОСОБА_1 до ПАТ АБ "Укргазбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання  недійсним Кредитного договору №130/07/К-Ф від 03 жовтня 2007 року.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області 30 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ АБ "Укргазбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору задоволено.
Визнано недійсним з дати укладення кредитний договір № 130/07/K-Ф від 03 жовтня 2007 року, укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 .
Визнано недійсним з дати укладення договір іпотеки №130/07/K-Ф від 03 жовтня 2007 року, укладений між ПАТ АБ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 шляхом виключення запису № 2950 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. 
Зазначене рішення скасовано постановою Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2020 року та відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову до ПАТ АБ "Укргазбанк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним кредитного договору.
З огляду на це ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області  від 05 лютого 2020 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду в загальному позовному провадженні.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області  від 12 січня 2021 року позов  банку до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором  задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" грошові кошти: сума кредиту, що стягується достроково - 16 936,82 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту - 6535,63 доларів США; поточна заборгованість процентах - 112,86 доларів США; прострочена заборгованість по процентах - 3 491,63 доларів США; пеня за несвоєчасне  погашення кредиту - 4 000 гривень; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 1 000 гривень; всього 27 076,94 доларів США та 5 000,00 гривень.
В задоволені решти позовних вимог  відмовлено.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" понесені ним судові витрати в розмірі  10 238,41 гривень.
Ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість позичальника за кредитним договором підтверджена належними та допустимими доказами і відповідачем не спростована та частково визнається. При цьому суд взяв до уваги покликання позичальника на тяжкий матеріальний стан, що вона є пенсіонером, а тому зменшив нараховану позивачем пеню на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України.
Що ж до позовної вимоги про стягнення штрафу у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки за невиконання умов договору стосовно страхування предмету іпотеки, то суд визнав її необґрунтованою, оскільки об`єктивних і переконливих доказів у розумінні ст.ст. 78-80 ЦПК України на підтвердження оцінки(вартості) предмета іпотеки банк не надав.
На рішення суду представником банку - адвокатом Панас В.С. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість в частині відмови у стягненні пені в сумі 58 291,92 гривень та штрафу в сумі 45 800 гривень, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, покликався на безпідставність визнання судом пені в розмірі 63 291,92 гривень завищеною, адже розмір невиконаного зобов`язання становить 27 076,94 доларів США. Крім того, суд не врахував, що кредитне зобов`язання забезпечене іпотекою і рішення суду виконуватиметься не шляхом стягнення коштів з пенсії, а шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з договором іпотеки заставна вартість нерухомого майна, а саме садового будинку з надвірними будівлями становить 851 000 гривень, а земельної ділянки площею 0,06 га становить 65 000 гривень. Сторонами було погоджено, що за невиконання умов договору щодо страхування предмету іпотеки іпотекодавець сплачує штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки - 45 800 гривень. Тобто вартість майна визначена та погоджена сторонами в договорі, і сам договір іпотеки є належним, допустимим та достовірнім доказом на підтвердження вартості предмета іпотеки.
З викладених міркувань просив рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні пені в сумі 58291,92 гривень і штрафу в сумі 45 800 гривень скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю. 
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника банку, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Тому з огляду на те, що позивачем фактично оскаржується рішення суду в частині відмови у стягненні пені та штрафу, а також враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не перевіряє законність рішення в частині, яка не оскаржується.
За змістом статей 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Тобто у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Відповідно до з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Як було з`ясовано судом, та ці обставини сторонами не заперечуються, за кредитним договором від 03 жовтня 2007 року № 130/07/К-Ф та додатковими договорами №1 від 23.04.2008 року, №2 від 18.06.2008 року,  №3 від 10.09.2008 року,  №4 від 30.09.2009 року, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 28 000,00 доларів США на строк з 03 жовтня 2007 року по 22 квітня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, в сумі 35 000,00 доларів США на строк з 23 квітня 2008 року по 17 червня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,3% річних та в сумі 45 000,00 доларів США на строк з 18 червня 2008 року по 09 вересня 2008 року із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,8% річних та в сумі 55 000,00 доларів США на строк з 10 вересня 2008 року по 02 жовтня 2019 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,4% річних.
Відповідно до п.3.3.3. кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення суми кредиту щомісяця з 1-го по 10-те число кожного місяця в розмірі не менше 1/133 від суми отриманого кредиту. Пунктом 3.3.4. кредитного договору передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця.
Сторони, зокрема, узгодили, що:
- відповідно до п.4.1 кредитного договору на залишок простроченої заборгованості за простроченим кредитом проценти нараховуються Банком виходячи із 15,4% річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості;
- за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості (п.5.3).
Також умовами договору передбачено право банку вимагати у разі порушення зобов`язань позичальником дострокового повернення кредиту та сплати всієї суми заборгованості за договором включно зі штрафними санкціями (пункт 3.2.5).
30 вересня 2009 року між банком та ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки №03/2009-І-Ф, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. за реєстровим №2838, предметом якого є нерухоме майно: садовий будинок, з надвірними будівлями, загальною площею 136,7 м2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .; земельна ділянка площею 0,06 га, що знаходиться на території садівницького кооперативу "Городищенський", №450, Городищенської сільської ради, 
Між тим, відповідач є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 26 квітня 2012 року.
Згідно з довідкою №3498/02-16 від 07.12.2020 року, виданої Відділом обслуговування громадян(сервісний центр) №9 управління обслуговування громадян розмір пенсії відповідача складає 4 407,22 гривень.
Встановивши цю обставину та застосувавши норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру неустойки. 
Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Рішенням Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 визначено, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності.
При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду попередньої інстанції з цього приводу. 
Також погоджується колегія суддів із відмовою у стягненні штрафу у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки.
Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки, за невиконання його умов, визначених п.п.3.3.1-3.3.13, іпотекодавець сплачує штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки згідно з п. 2.3 цього договору. 
Пунктом 3.3.4 передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний на період дії договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх ризиків по даному виду страхування (в т.ч. від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування) та виконувати всі умови кредитування при здійсненні страхування. 
У пункті 2.3 йдеться про те, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 916 000 гривень. 
Разом з цим, ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" визначено правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов`язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв`язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.
На переконання колегії суддів, покладення на боржника, окрім обов`язку сплати пені за основним зобов`язанням, обов`язку зі сплати штрафу за договором іпотеки фактично є покладенням на останнього нових додаткових обов`язків як міри цивільно-правової відповідальності, що має місце, зокрема, у разі стягнення неустойки (пені, штрафу).
Між тим, згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Приходячи до висновку про відхилення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги також і норму ст. 549 ЦК України, за якою штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування вказує на недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України про заборону подвійної юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.
Отже, до стягнення належить лише пеня у зменшеному розмірі, а стягнення ж різниці у розмірі пені та штрафу за договором іпотеки у повному обсязі - повинні бути залишені без задоволення.
Поготів, в матеріалах справи наявний договір страхування заставного майна, укладений 10 березня 2015 року між Страховою компанією "Українська страхова група" та ОСОБА_1 , предметом якого є майно застави за договором застави № 03/2009-І-Ф від 30 вересня 2009 року укладеним у забезпечення зобов`язань за кредитним договором №130/04/К-Ф від 03 жовтня 2007 року (а.с. 17-19). 
Тому доводи заявника про те, що позичальник не виконала зобов`язання зі страхування предмета іпотеки, спростовуються матеріалами справи. 
Договором іпотеки не передбачено штраф за прострочення обов`язку застрахувати предмет іпотеки, тоді як неустойку встановлено за невиконання цього зобов`язання.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Водночас кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.
Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).
Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" - адвоката Панаса Володимира Степановича залишити без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 12 січня 2021 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                  С.В. Хилевич

Судді:                                                                                            С.В. Боймиструк

       С.С. Шимків